OBH 6373/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos beadványa szerint többször tett büntető feljelentést volt férje és annak élettársa ellen a panaszos által kizárólagosan használt lakásukba engedély nélkül történt behatolás és onnan való lopás miatt a Győri Rendőrkapitányságon, de a rendőri szerv a nyomozásokat nem folytatta le kellő megalapozottsággal és hatékonysággal. Különösen sérelmesnek tartotta, hogy nem volt mindenre kiterjedő a bizonyítási eljárás (pl. az eljáró nyomozó hatóság nem tartott helyszíni szemlét, nem hallgatta ki tanúként az általa megnevezett személyeket, nem kísérelte meg annak megállapítását, hogy férje kinek a segítségével követte el a feljelentésben megjelölt cselekményeket, nem rendelt el házkutatást férje és társa lakásában, nem volt figyelemmel arra, hogy bírósági végzés alapján a panaszost illeti meg férjével közös lakásuk kizárólagos használati joga, egyoldalúan elfogadta a férj vallomását a lakásból elvitt tárgyakkal és azok visszaadásával kapcsolatban) és ez vezetett - a panaszos szerint - a nyomozás eredménytelen befejezéséhez, továbbá ahhoz, hogy az ügyben az ügyészség is téves következtetéseket vont le. 
	A panaszos sérelmezte azt is, hogy a Győri Városi Ügyészség B. 2985/1997. számú határozatában - megrovás alkalmazása mellett - megszüntette volt férje élettársa ellen indult nyomozást és garázdaság vétsége miatt őt (a panaszost) is megrovásban részesítette.
	A beadvány alapján vizsgálatot rendeltem el az ügyben. Annak megalapozott befejezése érdekében megkerestem a legfőbb ügyészt és kértem, hogy törvényességi felügyeleti jogosítványa keretében vizsgálja felül a szóban lévő büntetőeljárások törvényességét és szakszerűségét.

Érintett alkotmányos jogok
A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § /1/ bek.).
A magánlakás sérthetetlenségéhez való jog (Alk. 59. § /1/ bek.).
A gyermekek joga a védelemre és a gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges (Alk. 67. § /1/ bek.).
A Magyar Köztársaságban a bíróság előtt mindenki egyenlő, és mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat, vagy valamely perben a jogait és kötelességeit a törvény által felállított független és pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el (Alk. 57. § (1) bek.).
A jogállamiság elve és az ebből fakadó jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).

Alkalmazott jogszabályok
A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (továbbiakban: Be.) 
3. § (1) Senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg.

4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
(2) A hatóságoknak az eljárás során biztosítaniuk kell az állampolgári jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét.

5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették. 

7. § A hatóságok határozatai és intézkedései ellen, illetőleg az intézkedés elmulasztása miatt - ha e törvény kivételt nem tesz - jogorvoslatnak van helye. 

16. § (1) A nyomozó hatóságok feladata a bűncselekmények gyors és alapos felderítése, valamint a bűncselekmények elkövetőinek felelősségre vonásához szükséges eljárási cselekmények elvégzése. 

127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
a) a feljelentett cselekmény nem bűncselekmény, vagy a bűncselekmény alapos gyanúja hiányzik,
b) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
c) a feljelentett cselekményt már jogerősen elbírálták.
d)
(2) Bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja esetén az ügyész előzetes jóváhagyásával a nyomozó hatóság a nyomozást megtagadhatja, ha a bűncselekmény elkövetésével alaposan gyanúsítható személlyel történő együttműködéshez fűződő nemzetbiztonsági vagy bűnüldözési érdek jelentősebb, mint az állam büntetőjogi igényének érvényesítéséhez fűződő érdek. A nyomozás nem tagadható meg azzal szemben, aki más életének szándékos kioltásával járó bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható alaposan.
(3) Ha a nyomozást nemzetbiztonsági érdekből tagadja meg a nyomozóhatóság, a határozat jóváhagyására a legfőbb ügyész által kijelölt ügyész jogosult.
(4) Ha a nyomozás megtagadásakor a terheltet megrovásban (Btk. 71. §) részesítik, a megrovásban részesített panasza esetén a nyomozást el kell rendelni, kivéve, ha a nyomozás megtagadásának más oka áll fenn.
(5) A nyomozás megtagadása nem akadálya annak, hogy az ügyben utóbb nyomozást folytassanak.

139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a gyanúsított követte el;
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;
c) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
d) a cselekményt már jogerősen elbírálták.

(2) Bűncselekmény elkövetésének alapos gyanúja esetén az ügyész előzetes jóváhagyásával a nyomozóhatóság a nyomozást megszüntetheti, ha a bűncselekmény elkövetésével alaposan gyanúsítható személlyel történő együttműködéshez fűződő nemzetbiztonsági vagy bűnüldözési érdek jelentősebb, mint az állam büntetőjogi igényének érvényesítéséhez fűződő érdek. A nyomozás nem szüntethető meg azzal szemben, aki más életének szándékos kioltásával járó bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható alaposan.
(3) Ha a nyomozást nemzetbiztonsági érdekből szünteti meg a nyomozóhatóság, a határozat jóváhagyására a legfőbb ügyész által kijelölt ügyész jogosult.
(4) A nyomozást nem lehet megszüntetni, ha kényszergyógykezelés elrendelése látszik szükségesnek.
(5) A nyomozás megszüntetése esetén a felmerült költséget az állam viseli, azonban a gyanúsítottat kötelezni kell annak a költségnek a viselésére, amely az ő mulasztása folytán merült fel.

141. § (1) A nyomozás megszüntetése nem akadálya annak, hogy a hatóság ugyanabban az ügyben utóbb az eljárást folytassa.
(2) Az eljárás folytatását - ha a nyomozást a 139. § (1) bekezdésének a), c) vagy d) pontja alapján szüntették meg - az ügyész, ha pedig a nyomozást az ügyész szüntette meg, a felettes ügyész rendelheti el. Ha a gyanúsítottat megrovásban részesítették (Btk. 71. §), az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a nyomozást megszüntető határozatot hatályon kívül helyezi.

148. § (1) Akinek a hatóság határozata, intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása a jogait vagy érdekeit sérti, emiatt panasszal élhet.
(2) Nincs helye panasznak a feljelentés kiegészítése során végzett eljárási cselekmények, a nyomozás elrendelése, a vádemelés, továbbá a bizonyítás körébe tartozó nyomozási cselekmények elrendelése és sorrendje miatt.
(3) A hatóság határozata vagy intézkedése elleni panasznak - ha e törvény kivételt nem tesz - nincs halasztó hatálya. Kivételesen indokolt esetben a hatóság a határozat vagy az intézkedés végrehajtását a panasz elbírálásáig felfüggesztheti.
(4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni.
(5) Ha a hatóság a panasznak nem ad helyt, az iratokat huszonnégy órán belül a panasz elbírálására jogosult ügyésznek, illetőleg a felettes ügyésznek köteles nyilatkozatával együtt megküldeni. Az ügyész, illetőleg a felettes ügyész a panaszt nyolc napon belül elbírálja.
(6) A panaszt akkor is el lehet utasítani, ha elkésett, vagy nem jogosulttól származik.
(7) A panasz elbírálásáról a panasztevőt - határozat hatályon kívül helyezése, illetőleg megváltoztatása esetén pedig azokat is, akikkel a határozatot közölték - értesíteni kell.
(8) A panasz elbírálásából ki van zárva az, aki a panaszra okot adó határozatot hozta vagy jóváhagyta, illetőleg az intézkedést tette vagy elmulasztotta.

148/A. § Ha a gyanúsított a hatóság nyomozást megszüntető határozata ellen benyújtott panaszában a megrovás alkalmazását sérelmezi, a hatóság a büntetőeljárás folytatását rendeli el, megrovást azonban ismételten nem alkalmazhat.

A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (továbbiakban: Btk.)
71. § (1) Megrovásban kell részesíteni azt, aki a cselekménye társadalomra veszélyességének csekély foka (28. §) vagy csekéllyé válása (36. §) miatt nem büntethető.
(2) Megrovásban részesíthető az is, aki a cselekménye társadalomra veszélyességének megszűnése (36. §) miatt nem büntethető, vagy akinek a büntethetősége a törvényben meghatározott egyéb okból [32. § e) pont] szűnt meg.
(3) A megrovással a hatóság rosszallását fejezi ki, és az elkövetőt felhívja, hogy a jövőben tartózkodjék bűncselekmény elkövetésétől.
170. § (1) Aki más testi épségét vagy egészségét sérti, ha a sérülés vagy a betegség nyolc napon belül gyógyul, a könnyű testi sértés vétségét követi el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.

176. § (1) Aki másnak a lakásába, egyéb helyiségébe vagy ezekhez tartozó bekerített helyre erőszakkal, fenyegetéssel, hivatalos eljárás színlelésével bemegy, vagy ott bent marad, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) Az (1) bekezdés szerint büntetendő, aki másnak a lakásába, egyéb helyiségébe vagy az ezekhez tartozó bekerített helyre, az ott lakónak vagy azzal rendelkezőnek akarata ellenére, vagy megtévesztéssel
a) éjjel,
b) fegyveresen,
c) felfegyverkezve,
d) csoportosan
bemegy vagy ott bent marad.
(3) Az (1) bekezdés szerint büntetendő az is, aki az (1)-(2) bekezdésben meghatározott módon mást megakadályoz abban, hogy a lakásába, egyéb helyiségébe vagy az ezekhez tartozó bekerített helyre bemenjen.
(4) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha az (1) bekezdésben meghatározott cselekményt a (2) bekezdésben írt módon követik el.

194. § Aki végrehajtható hatósági határozat alapján elhelyezett kiskorút attól, akinél a hatóság elhelyezte, annak beleegyezése nélkül, az elhelyezés tartós megváltoztatása céljából elvisz, avagy a kiskorút rejtve vagy titokban tartja, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.

196. § (1) Aki jogszabályon alapuló és végrehajtható hatósági határozatban előírt tartási kötelezettségét önhibájából nem teljesíti, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2)
(3) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha a tartás elmulasztása a jogosultat súlyos nélkülözésnek teszi ki.
(4) Az (1) és (2) bekezdés alapján az elkövető nem büntethető, a (3) bekezdés esetén pedig büntetése korlátlanul enyhíthető, ha kötelezettségének az első fokú ítélet meghozataláig eleget tesz.

236. § (1) Ha a hamis vád folytán eljárás (alapügy) indult, ennek befejezéséig hamis vád miatt büntetőeljárás csak az alapügyben eljáró hatóság feljelentése alapján indítható. Az ilyen feljelentés esetét kivéve a hamis vád elévülése az alapügy befejezésének napján kezdődik.
(2) Korlátlanul enyhíthető, különös méltánylást érdemlő esetben mellőzhető is a hamis vád elkövetőjének a büntetése, ha a vád hamisságát az alapügy befejezése előtt az eljáró hatóságnak feltárja.

271. § (1) Aki olyan kihívóan közösségellenes, erőszakos magatartást tanúsít, amely alkalmas arra, hogy másokban megbotránkozást vagy riadalmat keltsen, ha súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, vétséget követ el és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha a garázdaságot
a) csoportosan,
b) a köznyugalmat súlyosan megzavarva követik el.
(3) Mellékbüntetésként kitiltásnak is helye van.

316. § (1) Aki idegen dolgot mástól azért vesz el, hogy azt jogtalanul eltulajdonítsa, lopást követ el.
(2) A büntetés vétség miatt két évig terjedő szabadságvesztés, közérdekű munka vagy pénzbüntetés, ha a lopást kisebb értékre, vagy a szabálysértési értékre elkövetett lopást
a) bűnszövetségben,
b) közveszély színhelyén,
c) üzletszerűen,
d) dolog elleni erőszakkal,
h) lakást vagy hasonló helyiséget az elkövetővel közösen használó sérelmére,
i) zsebtolvajlás útján,
j) másnak a bűncselekmény elhárítására képtelen állapotát kihasználva
követik el.
(3)
(4) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a lopást nagyobb értékre,
b) a kisebb értékre elkövetett lopást
1. a (2) bekezdés a)-d) pontjában meghatározott módon,
2. kulturális javak körébe tartozó tárgyra
követik el.
(5) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a lopást jelentős értékre,
b) a nagyobb értékre elkövetett lopást a (2) bekezdés a)-d) pontjában meghatározott módon
követik el.
(6) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a lopást különösen nagy értékre,
b) a jelentős értékre elkövetett lopást a (2) bekezdés a)-d) pontjában meghatározott módon,
c) a lopást bűnszervezet tagjaként
követik el.

BH1981. 259. Ha a tartásra kötelezett az első fokú határozat meghozataláig eleget tesz fizetési kötelezettségének, - a Btk 32. §-ának e) pontjában foglalt ok folytán - a megrovás alkalmazása a bíróság mérlegelésétől függő lehetőség, ha azonban az elkövető a másodfokú határozat meghozataláig teljesíti kötelezettségét, - a Btk 36. §-ában foglalt ok folytán - a megrovás kötelező alkalmazásának van helye [Btk 32. § e) pont, 36. §, 71. § (1) és (2) bek., 196. § (1) és (4) bek.].

BH1981. 140. Ha az elkövető elmulasztott tartási kötelezettségének a fellebbezési eljárás során tesz eleget, és a másodfokú bíróság a cselekmény társadalomra veszélyességének csekéllyé válása folytán megrovást alkalmaz: az első fokú bíróság ítéletét hatályon kívül kell helyezni [Be. 263. § (1) bek. a) pont, Btk. 196. § (1) bek., 36. § II. fordulat, 71. § (1) bek.].

BH1989. 264. A kiskorú elhelyezése megváltoztatásának vétsége nem valósul meg, ha az anyánál elhelyezett gyermek az apánál tett látogatás alkalmával ott marad, és szülői figyelmeztetés ellenére sem akar visszatérni az anyjához [Btk. 194. §.).

A vizsgálat megállapításai
	A legfőbb ügyész - megkeresésem alapján - felülvizsgálta a panaszos beadványaiban sérelmezett rendőrségi és ügyészségi eljárásokat, valamint döntéseket. Megállapításairól az alábbiak szerint tájékoztatott, melyet elfogadtam:
	A panaszos és volt férje házasságát a Győri Városi Bíróság 1996. augusztus 29-én jogerősen felbontotta. Két közös gyermeküket a bíróság - a felek közötti egyezséget jóváhagyva - a panaszosnál helyezte el. A gyermekláthatás kérdésében a volt házastársak megegyeztek. A volt férj gyermekenként havi ötezer forint gyermektartásdíj fizetését vállalta, és elköltözött közös lakásukból. A közös vagyont szóban osztották meg egymás között, perbeli vagy okirati hivatalos vagyonmegosztás nem volt.
	A legfőbb ügyész tájékoztatása szerint a panaszos - házasságuk felbontását követően - több feljelentést tett volt férje ellen kiskorú elhelyezésének megváltoztatása, tartás elmulasztása, magánlaksértés és lopás miatt. Egy esetben feljelentette volt férje élettársát is garázdaság és könnyű testi sértés miatt. A feljelentések alapján a Győri Rendőrkapitányság, a Győri Városi Ügyészség és a Győri Városi Bíróság járt el. Az eljárások ezideig részben befejeződtek, részben folyamatban vannak.
	A panaszos többször feljelentette volt férjét a Győri Rendőrkapitányságon kiskorú közös fiú gyermekük elhelyezésének megváltoztatása miatt. Feljelentéseiben azt sérelmezte, hogy az apa a gyermeket a láthatás után nem vitte vissza vagy láthatási időn kívül elvitte és néhány napra vagy hétre magánál tartotta. 
Az 1997. február 10-én tett feljelentés alapján a rendőrség elrendelte a nyomozást. A Győri Városi Ügyészség 1997. május 13-án kelt B. 637/1997. szám alatt vádindítványt nyújtott be a volt férj ellen kiskorú elhelyezése megváltoztatásának vétsége miatt és próbára bocsátását indítványozta. A Győri Városi Bíróság B. 873/1997/4. számú végzésével az eljárást megszüntette és az apát megrovásban részesítette. A végzést az ügyész tudomásul vette, így az 1999. február 5-én jogerőssé vált.
Az 1997. május 26-án tett feljelentés szerint az apa az 1997. május 23-i láthatás után nem vitte vissza az anyához a gyermeket. A rendőrség az ügyben 1997. június 9-én - bűncselekmény alapos gyanúja hiánya miatt, mivel a gyermekelhelyezés tartós megváltoztatásának szándéka az apa részéről nem merült fel - a nyomozást megtagadta.
Az 1517/1997. szám alatt folytatott államigazgatási eljárásban a rendőri szerv - a gyámhatóság kezdeményezésére - a kiskorú személyt, aki ekkor 14 éves volt, 1997. november 10-én meghallgatta. A gyermek úgy nyilatkozott, hogy ha apjához kíván menni vagy ott akar maradni, azt az anyjának (panaszosnak) mindig bejelenti. Őt ezekre senki nem kényszeríti, saját elhatározásából megy, illetve marad az apjánál. Az ügyben a panaszost is meghallgatták. Ő ugyancsak kijelentette, hogy fia önként megy el és marad apjánál, de - szerinte - az apa rossz irányban befolyásolja a gyermeket. Az államigazgatási eljárást megszüntették, mert bűncselekmény alapos gyanúja nem merült fel.
	Tartás elmulasztása miatt a panaszos 1997. június 12-én tett először feljelentést. A büntetőeljárás során a Győri Városi Ügyészség B. 1281/1997. számon vádindítványt nyújtott be a volt férj ellen. A vádindítvány indokolása szerint az apa rendszertelenül tett eleget gyermektartásdíj fizetési kötelezettségének. A Győri Városi Bíróság B. 1674/1997/4. számú végzésével 1998. szeptember 30-án megszüntette az eljárást és az apával szemben megrovást alkalmazott. A végzés indokolása szerint - ami 1998. október 5-én jogerőre emelkedett - az apa egy ideig keresőképtelen, majd munkanélküli volt, közben a gyermeket saját háztartásában is nevelte, de a tartásdíj nagyobb részét így is  megfizette. 
	A panaszos 1999. március 22-én ismét feljelentést tett volt férje ellen a Győri Városi Ügyészségen tartásdíj nem fizetése miatt. A feljelentésben arra is hivatkozott, hogy a gyermek apja eltitkolja valós keresetét, megtéveszti a hatóságokat, ugyanis kereskedelmi ügynökként, illetve kft. ügyvezetőként dolgozik és az ezekből származó jövedelme nem a hatóságoknak bejelentett 17-20.000 Ft. Ebben az ügyben az ügyészség 1999. március 23-án elrendelte a nyomozást, ami jelenleg is folyamatban van.
	Volt közös lakásukba történt behatolás miatt a panaszos első alkalommal 1997. május 26-án tett büntető feljelentést. Ekkor a volt férj közös gyermekük ügyében kívánt beszélni az anyával. Ezért a nyitva lévő ajtón át bement a lakásba. Ott vita támadt a felek között. A volt férj (a feljelentett) távozáskor a bejárati ajtót úgy bevágta maga mögött, hogy annak üvege betört és kb. 15.000 Ft kár keletkezett. A nyomozást a Győri Rendőrkapitányság - bűncselekmény alapos gyanúja hiányában - megtagadta. Határozatában rámutatott, hogy a feljelentett személy nem erőszakkal és nem éjszaka hatolt be a lakásba, a rongálás pedig nem volt szándékos. 
	A panaszos feljelentést tett lopás és magánlaksértés miatt is volt férje ellen. A feljelentés alapján 3629/1997. bü. szám alatt folytatott nyomozást a Győri Rendőrkapitányság. A feljelentés szerint a volt férj 1997. június 10. és szeptember 22. között - amikor a panaszos (feljelentő) nem tartózkodott az általa kizárólagosan használt közös lakásukban - ajtó befeszítés útján behatolt a lakásba, ott aludt, majd a lakásból különböző ingóságokat (TV, videomagnetofon, mosógép, poharak, váza, vasaló, stb.) elvitt és azokat eladta. A feljelentés azt is tartalmazta, hogy 100.000 Ft készpénzt, két arany gyűrűt és egy pár arany fülbevalót is magával vitt volt férje. A készpénzről és az aranytárgyakról a panaszos a feljelentés megtételekor azt állította, hogy azok saját külön vagyonát képezték, a többi vagyontárgy pedig - mivel a lakásban voltak - ugyancsak őt illeték meg. A feljelentett személy (volt férj) elismerte egyes vagyontárgyak elvitelét, a készpénz és az ékszerek elvitelét azonban tagadta. Nem ismerte el azt sem, hogy nem volt joga a lakásba bemenni és ott aludni továbbá, a közös vagyonba tartozó ingóságokkal rendelkezni.
A nyomozás során a panaszos beismerte, hogy a feljelentésben megjelölt aranytárgyak nem voltak a lakásban, azokat már korábban ő vitte el a lakásból. Azért állította, hogy azokat a volt férje magához vette, mert "úgysem lehet ellenőrizni, mit vitt el". Ezzel a hamis állítással a panaszos megvalósította a hamis vád bűntettét. Eljárás azonban nem indult vele szemben, mert az alapügy (a volt férj ellen lopás és magánlaksértés miatt kezdeményezett eljárás) befejezése előtt feltárta a valóságot, így - figyelemmel a Btk. 236. § (2) bekezdésére, mely szerint " Korlátlanul enyhíthető, különös méltánylást érdemlő esetben mellőzhető is a hamis vád elkövetőjének a büntetése, ha a vád hamisságát az alapügy befejezése előtt az eljáró hatóságnak feltárja" - büntetése korlátlanul enyhíthetővé vagy mellőzhetővé vált.
Ebben az ügyben a rendőri szerv a lopás miatt 1997. október 10-én a nyomozást - bizonyíték hiánya miatt - megszüntette, a magánlaksértés miatt pedig a Győri Városi Ügyészség 1997. november 21-én vádindítványt nyújtott be a Győri Városi Bírósághoz. A lopás miatt történt nyomozást megszüntető határozat ellen benyújtott panaszt a városi ügyészség elutasította, a magánlaksértés miatti bírósági eljárás pedig még folyamatban van.
A legfőbb ügyész megállapította azt is, hogy a lopás miatt megszüntetett ügyben a panaszos 1999. március 30-án újabb beadványt nyújtott be a Győri Városi Ügyészséghez.  Eszerint a panaszos tudomást szerzett arról, hogy a volt férj által 1997-ben elvitt ingóságok egy része hol található. Ezért kérte az eljárás továbbfolytatását. A beadványt panaszként kezelte a Győri Városi Ügyészség, melyet 1999. április 7-én kelt B. 788/1998. számú határozatával elutasított. Az ügyészség határozatában rámutatott, hogy az ingóságok elvitele - azok közös vagyoni jellege miatt - nem befolyásolta és nem befolyásolja a nyomozás megszüntetését, illetve nem teszi lehetővé a határozat megváltoztatását.
	A panaszos feljelentése alapján a Győri Rendőrkapitányságon garázdaság és könnyű testi sértés miatt nyomozás folyt a volt férj élettársával szemben. Ebben az eljárásban a panaszost is kihallgatta gyanúsítottként a rendőrség garázdaság miatt. A gyanúsítások alapja az volt, hogy 1997. november 13-án a panaszos megjelent volt férje lakása előtt és a bejárati ajtót rugdosta, kiabált, majd amikor a volt férj élettársa ajtót nyitott, kölcsönösen szidalmazták egymást a lépcsőházban, dulakodtak, lökdösődtek és a panaszos elesés következtében nyolc napon belül gyógyuló sérülést szenvedett. A Győri Városi Ügyészség a B. 2985/1997. számú határozatában mindkét gyanúsítottat megrovásban részesítette. Mindkét személy panaszt jelentett be a megrovás alkalmazása ellen, ezért elrendelték a nyomozás továbbfolytatását és  tekintettel arra, hogy a Be. 148/A. § előírja, hogy "Ha a gyanúsított a hatóság nyomozást megszüntető határozata ellen benyújtott panaszában a megrovás alkalmazását sérelmezi, a hatóság a büntetőeljárás folytatását rendeli el, megrovást azonban ismételten nem alkalmazhat.", az ügyészség 1998. szeptember 2-án vádindítványt terjesztett elő velük szemben a bíróságon. Az ügyben a bírósági eljárás még nem zárult le.

	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a Győri Rendőrkapitányság és a Győri Városi Ügyészség valamennyi ügyben a vonatkozó jogszabályoknak megfelelően járt el, mulasztást nem követtek el, döntéseik nem keletkeztettek sérülést a panaszos jogbiztonsághoz, a tulajdonhoz, a magánlakás sérthetetlenségéhez való jogának érvényesülésében. A hatóságok eljárása és döntései nem csorbították a panaszos és volt férje közös gyermekeinek testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez való jogot sem, a gyermekek megkapták azt a védelmet és gondoskodást, amely megfelel az Alkotmány 67. § /1/ bekezdésének. 
	A legfőbb ügyész tájékoztatójából megállapítottam továbbá, hogy a panaszos feljelentései alapján az eljáró hatóságok a szükséges bizonyítási cselekményeket elvégezték. A Győri Rendőrkapitányságon 3629/1997. bü. szám alatt lopás és magánlaksértés miatt folyamatban volt eljárásban nem volt indokolt a panaszban hiányolt házkutatás, helyszíni szemle és tanú kihallgatások foganatosítása sem tekintettel arra, hogy a feljelentésben szereplő vagyontárgyak volt férj által történt elvitele és feltalálási helyük ismertté válása - a volt házastársak rendezetlen vagyoni helyzete miatt (az ügyről részletesen előzőekben már volt szó) - nem alkalmas lopás miatti büntetőjogi felelősség megállapítására. Ezen ügy megítélése szempontjából lényegesnek tartom megjegyezni, hogy - a joggyakorlat szerint - a házastársak közös vagyonába tartozó vagyontárgyak bármelyik házastárs által történt elvitele nem valósít meg lopást. 
Elfogadtam azt a legfőbb ügyészi álláspontot is, mely szerint a bíróság által befejezett két ügyben (a gyermek elhelyezés megváltoztatása és a tartás elmulasztása miatt indult ügyek) a volt férjjel szemben alkalmazott megrovás ügyészi tudomásul vétele megalapozott volt. Az ügyészség nem követett el mulasztást, sőt azokban az esetekben, amikor a vádindítvány megtételéhez szükséges bizonyossággal megállapították valamely bűncselekmény elkövetését, a volt férj ellen vádindítványt terjesztettek elő a bíróságon. 
Ezeket azért tartottam fontosnak kiemelni, mert a beadványt megvizsgáltam abból a szempontból is, hogy a panasszal érintett hatóságok eleget tettek-e az Alkotmány 57. § (1) bekezdésének, melynek értelmében a Magyar Köztársaságban a bíróság előtt mindenki egyenlő, és mindenkinek joga van ahhoz, hogy az ellene emelt bármely vádat, vagy valamely perben a jogait és a kötelességeit a törvény által felállított független és pártatlan bíróság igazságos és nyilvános tárgyaláson bírálja el. Már több OBH jelentés tartalmazza (pl. OBH 6416/1996., OBH 8441/1996., OBH 4574/1997., OBH 6788/1997., OBH 7627/1997. számú ügyek), hogy az Alkotmány ezen rendelkezése szerinti tisztességes eljáráshoz való jog nem értelmezhető akként, mintha az csak a bíróságokat terhelné, minden más eljárás pedig mentes volna ez alól a követelmény alól. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a beadvány előterjesztőjének a tisztességes eljáráshoz való joga sem sérült egyetlen eljárásban sem.  
	Végül a panaszos teljes körű tájékoztatása szempontjából szükségesnek tartom annak megvilágítását, hogy a nyomozó hatóságok (rendőrség, ügyészség) a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem büntetőügyekben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. Ezekre figyelemmel az eljáró hatóságok döntéseinek megalapozottságát nem vontam kétségbe.

	Nélkülözhetetlennek tartom a panaszos figyelmét felhívni arra is, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 29. § (1) bekezdés f./ pontja szerint nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe a bíróságok tevékenységének kivizsgálása, illetve ilyen vizsgálat kezdeményezése. Ezért beadványa azon részével, mely a panaszos által kezdeményezett büntetőeljárások bírói szakaszát érintették, illetve melyek bírósági határozattal fejeződtek be, nem állt módomban foglalkozni.
	A volt házastársak között megromlott viszonyból adódó több eljárást folytató hatóságok részéről tehát vizsgálatom során elmaradt vagy megalapozatlan intézkedést nem észleltem és nem állapítottam meg az Obtv-ben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos emberi jogokkal összefüggő visszásságot sem. Ezért a vizsgálatot ajánlás nélkül befejeztem.

Budapest, 1999. június 10.

Gönczöl Katalin