OBH 6165/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása

	Panaszosok, mint volt középiskolai kollégiumi diákok az állampolgári jogok országgyűlési biztosához fordultak, előadva azt a sérelmüket, mely "A Vasút a gyermekekért"  Alapítvány Diákotthona egyik nevelője részéről érte őket. Panaszosok későbbiekben jelezték, hogy hárman nem kérik az eljárás lefolytatását. Visszalépésüket azzal indokolták, hogy a vasúton betöltött állásukat féltik. 
	A vizsgálat az Alkotmányban garantált  emberi méltósághoz való jog megsértésének gyanúja miatt indult.

A megállapított tényállás

	1997. június 13-án kelt levelükben panaszosok megfogalmazták sérelmeiket és azokat eljutatták  a MÁV Rt. vezérigazgatója, a Vasutas Szakszervezet titkára, a Kuratórium titkára, a Blikk Szerkesztősége, a Kollégium igazgatója, az állampolgári jogok országgyűlési biztosa, a MÁV Rt. Üzletigazgatósága és  Szeged Ifjúsági TV részére. Előadták, hogy panaszukat a tanulmányok befejezését követően terjesztették elő, így nem kell retorziótól tartaniuk. "A mi megaláztatásaink már nem tehetők semmissé, így valószínűleg egész életünkben emlékezni fogunk ezekre, de bízunk abban, és írásunk célja, hogy legalább annyi történik, hogy a jövőben másoknak nem kell ilyen helyzeteket átélniük "A Vasút a gyermekekért" Alapítvány szegedi diákotthonában.
A Blikk 1997. április 25-i számában a "Terror az intézetekben" c. cikkben olvasható: "A nevelők gyakran megkövetelték, hogy az erősebb gyerekek a kisebbeket akár veréssel is, tartsák kordában. Ez megkönnyítette a nevelőmunkát". Nálunk Szegeden ez nem így működött, ugyanis X. tanár úr személyesen végezte a testi és lelki terrorizálást, a fenyítést. ...Talán meg kellene nézni, ki ez a  tanár úr? Sajnos mi már tudjuk és szívesen elmondjuk, ha megkérdeznek bennünket. A szegedi diákotthon 100. éves jubileumi évkönyvét megkaptuk 1996. karácsonyára ajándékba. A visszaemlékezések c. fejezetet X.  tanár úr állította össze régi diákok írásaiból. Vajon az ömlengő önreklámozás helyett a mi írásainkat bele merte volna-e tenni ebbe a fejezetbe, hiszen mi az igazságot írtuk le? Mégpedig róla!"
	Kérik az országgyűlési biztos vizsgálatát és annak elérését, hogy a jövőben ilyen esetek ne fordulhassanak elő.
	Az eredetileg öt volt diák aláírásával érkezett beadványt követően két panaszos aláírásával érkezett újabb levél, melyben arról számoltak be, hogy három panaszos munkahelyük megóvása érdekében visszalépett, Ők ugyanis a vasútnál helyezkedtek el. A két panaszos jelezte, hogy Ők máshol dolgoznak, panaszukat fenntartják, kérik a vizsgálat lefolytatatását. Azt is előadták, hogy a máshova elküldött beadványaikra  választ még nem kaptak.
"Egyértelmű tehát, mivel válaszra sem méltattak bennünket, hogy a kuratórium vezetésének, a vizsgálóbizottságnak és a szegedi kollégium vezetésének a félelemkeltés, a zsarolás, a valóság titokban tartása az egyetlen módszere."

1 számú volt diák : Megalázó emlékek 

A történet, amelyet leírok, megtörtént eset, és X., akkori nevelőtanárunk nevelési módszereinek "dicsérete". Persze az alábbi eset csupán egy kis része, tallózás abból a sok megaláztatásból, amit elszenvedtünk nevelőtanársága alatt. Volt nevelőtanárunk viselkedése, velünk szembeni megvetése, kétszínűsége nem ismert határokat. Gátlások nélkül használta szleng szótárát, és illetett minket jelzőivel: pl. "gyagyás gyerökök, állatok, barmok stb."
Számtalan esetben el kellett viselnünk értelmetlen "agyalásait" is, ami nekünk a tanulás idejéből ment el. Közbeszólni, kérdezni, kimenni ilyenkor tilos volt. Egy rajtam csattant történet az 1994-95-ös tanévben játszódott, a következőképpen. A tanóra szokásos módon X. önmagával való beszélgetésével indult. Azért írom, hogy magával beszélgetett - ami egyébként szokása volt - mert nem akadt senki a tanteremben, akit érdekelt volna idétlen eszelése. A lényeg, hogy figyelmemmel én sem tüntettem ki. Tanulni nem lehetett tőle, úgyhogy elővettem egy tetriszt (logikai játék) és ezzel kötöttem le magam. Arra eszméltem fel, hogy mint egy elmebeteg felpattan az asztala mögül, odalép az asztalomhoz és egy "lerúgom a fejedet mint a sz..t" ordítással kirúgta a kezemből a tetriszt. Ezután fennhangon szidott és fenyegetőzött. Én fel se fogtam hirtelenjében, mi is történt, olyan váratlanul ért. Éreztem, hogy ez az eljárás nem volt jogos, de nem mertem szólni. Nyelni kellett, mint a többi esetben. Több esetben voltam ugyanis szem és fültanúja hasonló, vagy még keményebb módszerek alkalmazásának. A szülők előtt kétszínűségével és hazudozásaival védte magát. A fenti esetet az összes akkori szobatársam bizonyítani tudja. De leírok még egy esetet, amely az 1993/94-es tanévben történt. A tanteremben én voltam a takarító és el is végeztem a munkámat tisztességesen, amit szintén sokan tudnak bizonyítani. Dolgom végeztével fent az emeleten a hálóban tanultam, amikor belépett X. és ordítva követelte, hogy takarítsak fel. Ez 23,30-kor történt. Lekísért a földszintre a tanterembe, ahol térdre akart kényszeríteni a szó szoros értelmében. Többször felhívta a figyelmemet, hogy siessek, meg hogy "vetkőzzek kisgatyára, mert szétveri a fejemet". Többször ellenőrizte a munkámat, amit persze újra, meg újra el kellett végeznem. Életem legnagyobb megaláztatása kötődik ehhez az éjszakához, mely hajnali 2-3 óra között fejeződött be. Amíg nem kerültem ebbe a kollégiumba, el se tudtam volna képzelni, hogy ilyen megtörténhet velem. Ennek ellenére a kollégiumban akartam maradni, hogy befejezhessem tanulmányaimat.

2. számú volt diák: Egy mellbevágás története

Az 1992-93-as tanévben került a "Bakterba" X. tanár úr, nekem legjobban a csúnya beszéde "tetszett". Ő "ugatott" nekünk, hogy a saját szavával éljek, hogy miként beszélünk, közben úgy beszélt velünk, mint a kutyával. Néhány példát felhoznék: "mi lenne, ha a fejedre sza....k, gyagya vagy" stb.
Személy szerint nekem több megalázó esetem volt, de ezek közül kiemelném a legmellbevágóbb "élményemet", amely az 1994/95-ös tanévben történt. Az eset előtt már levél ment haza, hogy viselkedésem miatt ki fog rúgni a kollégiumból. Az egyik esetben a kollégiumok közti focibajnokság egyik mérkőzésén egy néhány nem oda illő szót mondtam, erre X. tanár úr a következőképpen fejtette ki a véleményét nekem: "Öregöm kimész a Fradi pályára, és ott mint egy állat skinhead kifejtheted a véleményed, ott ordibálhatsz, itt nem. Értőd, értöd öregöm."
Visszatérve a mellbevágó esetre, az 1995. februárjában történt. Történetesen én voltam a takarító, ezért felsöpörtem, felmostam, a munkámat jól elvégeztem, amit a többiek is láttak. Aznap este 22,40 körül a tanár úr feljött a hálóba. Én már akkor aludtam, a tanár úr nem felkeltett, hanem szó szerint kirángatott az ágyból. Ezt követően félálomban lerángatott a földszintre a tanterembe, ahol már korábban föltakarítottam. Akkor két társam is jött velem.  Miután leértünk, a tanár úr elkezdett velem ordítozni, ez kb. 10 percig tartott. Ezután felemelte a szemeteskukát és a benne lévő szemetet szó szerint rám öntötte. Ezután folytatta prédikációját. Erre én is kifejtettem véleményemet. Ekkor X. tanár úr egy jól irányzott ütéssel mellbevágott. A nyoma még másnap is látszott. Ezt társaim is látták. Miután megkérdeztem, miért volt ez, azt mondta, hogy ne pofázzak mert kaphatok még többet is. X. tanár úr "testi nevelését" sok csoporttársam "élvezhette" többek között B.S. is, aki egy alkalommal a virágok között landolt. X. tanár úr repertoárja ... igen széles volt, a különböző ütésektől a fenékberúgásig.
Persze a lelki megalázás sem maradt el az én esetemben sem. Később 1996-ban, mikor negyedikes voltam és ilyenkor ballagáskor szokás szerenádozni menni, én is szerettem volna ezen részt venni, mint a többi iskolai osztálytársam. X. tanár úr nem engedett el a szerenádozásra még édesanyám telefonon történő kérésére sem. Kérdésemre, hogy miért teszi ezt velem, a következőt válaszolta: "Nem engedlek ki éjszaka a városba, mert megerőszakolnak". Ehhez a válaszhoz azt hiszem nem kell kommentárt fűzni. 

3. számú volt diák: A három és fél év atrocitásainak "morzsái"

Szép tervekkel és reményekkel kezdtem meg tanulmányaimat Szegeden az 1992/93-as tanévben, de ez hamar szertefoszlott, mikor X. tanárt 1992 októberében nevelőtanárunknak kijelölték. Eleinte túl kedves volt hozzánk, de hamarosan kimutatta a foga fehérjét. 
Egy esetet mondanék el: Elsőéves korunkban a 33-as tanteremben voltunk. Elkezdődött a tanóra a szokásos nevelési szöveggel. A tanórai szünetben két csoporttársam kevés vízzel locsolta egymást és a szakrajzomra is jutott. Erre én egy kicsit kiakadtam és felordítottam, hogy fejezzék be. Röviddel ezután lépett be X. tanár úr feldúlt állapotban és megkérdezte, hogy ki ordibált. Jelentkeztem, mire megkérdezte, hogy normális vagyok-e, majd szabályosan le "hülyegyeröközött" majd kiment. A második tanórára visszaérve meglátta, hogy az asztala is vizes. Megkérdezte, hogy ki vizezte össze, én mondtam neki, hogy a "locsolóbrigád" volt. Ezzel arra céloztam, hogy nemrég volt, amikor nem hallgatta meg, hogy miért is ordítottam. Ő erre a ruhámat megragadva a tanterem közepére lendített nagy erővel, be is estem a virágok közé. Ez a bánásmód nagyon érzékenyen érintett, elpityeredtem, mire Ő csak le "idegbetegezett" és "hülyézett", ráadásul velem töröltette le az asztalát. Egy másik eset az 1994/95-ös tanévben történt. Egy tanári értekezlet után feldúltan lépett be a tantermünkbe. A szemetes mellett volt egy kartondoboz, amiben a tisztasági csomagot vettük fel a raktárból. A tanár úr megkérdezte: "Mi a sz.r ez?" és belerúgott. Érdeklődött, hogy ki a takarítós, én félve jelentkeztem. Következett a tanár úr utasítása:  széthasítom a fejed, vetkőzzél kisgatyára, a többiek felmennek és takarítsál ki!" Közben erősen markolta a ruhámat. Nemcsak a fizikai bántalmazások estek rosszul, hanem az is megalázó volt, ahogy lenézett bennünket és amilyen kijelentéseket és jelzőket használt. Kedvenc szóhasználata volt ránk a "hülyegyerökök" és a "gyagyásgyerökök". Ha közbeszóltunk, akkor azt mondta? "nöugassá!" A három és fél év alatt, amíg X. tanár úr a nevelőtanárunk volt, csoportunkban sikerült mindenkivel megutáltatnia magát. A leírtak alapján ezt nem nehéz elképzelni. Most ötödévesek vagyunk (igaz, már csak hatan az induló tizennégy főből) de szerencsére az utóbbi másfél évben már másik nevelőtanárunk volt, aki legalább emberszámba vett bennünket...

4. számú volt diák: Egy "csattanó" pofon története

Aki 1992-től a szegedi "Bakter" lakója volt, annak a fülében ismerősen cseng X. név. Pályafutását ebben a kollégiumban 1992. novemberében kezdte az akkori elsősökkel, így sajnos velem is a 33-as tanteremben. Ő tehát történetem főhőse, én pedig a szenvedő alanya.
1995-ben egy átlagos novemberi délután a 127-es hálóbeli "gyagyás gyerökök" között, történetesem F.L. és én közöttem szóváltás történt. A többszöri egymást sértő szócsata után a harc egyszeriben befejeződött, ugyanis jómagam alulról maradtam a szó szoros értelmében. Ebben a pillanatban lépett be a hálóba X. tanár úr. A helyzet félreérthetetlen volt, nem is próbáltunk magyarázkodni. Ismét meg lettünk dicsérve a fentebb már említett "gyagyás" jelzővel. Én láttam, hogy a tanár úr elég felindult állapotban van, ezért próbáltam nyugtatni, hogy majd mi elintézzük magunk között. Ez a próbálkozásom nem sikerült, és mivel közben a hálónk létszáma 10 főre szaporodott, ezért a tanár úr kihívott a folyosóra, hogy kettesben tisztázzuk a problémát. Az ajtó becsukódott mögöttünk, a folyosó kihalt, de én még reménykedtem, hogy megbocsátás lesz a sorsom. Tévedtem. A megbocsátás egy hatalmas, égető, csattanós pofon képében jelentkezett! Egy pillanat alatt végigmértem a még mindenre elszánt tekintetét. A véreres, duzzadt szemei azonban hátrálásra szólítottak fel. Indultam vissza az ajtó felé, de mielőtt azt becsukhattam volna mögöttem, a bentlévők nagy meglepetésére, izmos kezek nyúltak utánam, de sikerült kitépnem magam közülük. A hálóban felindultan kérdeztem a többiektől, hogy hallották-e a csattanást. Mivel X. tanár úr is jött utánam a hálóba és hallotta kérdésemet, szokásához híven a többiek előtt közbeszólt, és állítása szerint, egyáltalán nem is csattant. Az elhangzott magyarázata után megköszöntem a pofont és azt, hogy a többiek előtt gyakorlatilag beismerte tettét, csak azt vitatta, hogy a pofon nem csattant.
X. tanár úr fizikai nevelési módszerét csoportunkban más diákokon is "alkalmazta". Mivel ezek az atrocitások gyakoriak és szinte megszokottak voltak számomra, ezért nem a pofon miatt távoztam a diákotthonból, hanem más okok miatt. X. tanár úr nem volt szálka a szememben, nevetséges ember volt. Jellemző rá, hogy a pofon után később utánam jött és a földszinten a porta előtt azt mondta: "remélem nem történt semmi!"

5. számú volt diák: Összegzés

Aki elolvasta az előttem leírt tényeket, az kialakíthat egy jellemző képet X. tanár úrról. Ez nem téves képalkotás, ez az objektív valóság. ...
Egyik délután, iskola után jöttem be a "Bakterba", majd a holmimat a tanteremben az asztalra pakoltam, az íróasztalra (kabát, pulóver, könyvek stb.), mentünk a hálóba aludni egyik legjobb barátommal együtt. Késő délután negyed hat körül (télen történt ez, már sötét volt) ébredtünk föl, furcsállottam, mert máskor mindig felébresztett X. tanár úr, és legalább 15 percet beszélt arról, hogy mennyire utálja az igazgató, hogy mi du. 4 óra után megyünk csak le a tanulószobára tanulni. Idézve: "És engöm rúg s...be az igazgató, mert te öregöm, mög a haverod b.....k lejönni tanórára". Azt is hasonlóképpen ecsetelte, ha az asztalon hagyott holmikról volt szó, hiszen szerinte azt is utálta az igazgató. De folytatva a történetet ébredés után lementünk a tanterembe, a holmim sehol se volt, legalábbis a tanteremben nem. Azt hittem diáktársaim szórakoznak velem, velük cirkuszoltam, mire tanár urunk elárulta, hogy kihajigálta az ablakon át az udvarra. Kimentem érte és a hóban megkerestem a kabátomat, a könyveimet, a táskámat, majd az órám reccsent a talpam alatt. Dühömben bejöttem és másnap jutott eszembe, hogy a pulóverem és két füzetem kint maradt és tönkre is ment. Családom és így én sem voltam soha jó anyagi helyzetben. Persze más esetekben is megalázott bennünket, de vállalni már nem vállalta tetteit, hanem arra hivatkozott, hogy az igazgató nem szereti, ebben az esetben pl. azt, hogy a cuccunk az íróasztalon van. Ennek a helyzetnek úgy látszik az volt a megoldása, ami történt, meg az, hogy a 4. év vége előtt egy héttel másik kollégiumba helyeztek át. Persze ekkor már néhány hónapja magasabb beosztásban volt X. tanár úr, és folyamatosan távolította el azokat, akiket 3 és fél évig fizikailag és lelkileg megalázott és félt attól, hogy ez kitudódhat. X. tanár úr bár velem szemben erőszakot nem alkalmazott, mint társaimmal szemben (ez szerintem erős testi felépítésem miatt volt így), de sokszor belegázolt önérzetembe. Egyszer például megjegyezte sajátos stílusában olyan szavakkal, hogy az már megalázóbb nem is lehetett volna, szüleimet sértegetve, hogy rosszul neveltek és semmirekellő lesz belőlem. Én tudom, hogy szüleim a lehető legjobban neveltek, sajnos itt a diákotthonban ezt már nem kaphattam meg, az említett tanárunk személye miatt. Nagyon fájó pont volt ez nekem akkor és ma is az. Nem tudtam megfogalmazni ezt akkor, de nem is tehettem volna, ha a kollégiumban akartam maradni.

	A panaszok név nélkül történő ismertetésével az országgyűlési biztos a MÁV Rt. Vezérigazgatójához  fordult, kérve a  Vezérigazgató tájékoztatását arról, hogy a MÁV Rt. Vezérigazgatósága, valamint a Szegedi Üzletigazgatóság mit tett a diákoktól származó - 1997. június 13-án kelt - bejelentésének kivizsgálása érdekében. Jelezte, hogy ebben az időpontban a diákok sérelmeiről szóló panaszokat a kollégium igazgatójának átadta, valamint azt a Vasutas Szakszervezet titkára is megkapta. A megkeresésben az országgyűlési biztos tájékoztatta a Vezérigazgatót, hogy többen nem merték nevüket felfedni, lévén, hogy a MÁV-nál dolgoznak, féltik munkahelyüket, egyben kérte az alapos vizsgálat elrendelését és a szükséges intézkedések megtételét.
	A MÁV Rt. Vezérigazgató-helyettese válaszában közölte, hogy a "Vasút a gyermekekért" Alapítvány Szegedi Diákotthona 1993 óta tartozik az Alapítványhoz, melybe a MÁV Rt. 4 diákotthonát és 14 óvodáját integrálta. Az Alapítvány önállóan gazdálkodik, munkáltatói jogokkal rendelkezik. Támogatásában a MÁV Rt. jelentős szerepet vállal a működési költségek kétharmadával. A volt diákok bejelentése után a MÁV Rt. felkérte az Alapítványt a vizsgálatra. A bizottságba az Rt egy tagot delegált, a másik két tag a kuratórium titkára és a Kőszegi Diákotthon igazgatója volt. A vizsgálatról készült jegyzőkönyvet és egyéb dokumentumot a Vezérigazgató-helyettes megküldte, egyben kifejezte, hogy az eljárást megfelelőnek tartja, az ügy lezárását pedig indokoltnak ítélte. 
	A számtalan megküldött dokumentum között szerepelt az a vizsgálati jelentés is, melyet a három tagú bizottság javaslatokkal készített el 1997. július 24-én.  A jegyzőkönyv bevezetőjében tartalmazta, hogy a beadvány lényege az, mely szerint X. nevelőtanár, később  mint igazgató-helyettes a növendékekkel szemben 1992. és 1996. között sorozatosan durva, sértő hangnemet használt, rendszeresen megalázta őket, sőt egyes esetekben tettlegességre is sor került. A bizottság levélben megkereste az öt aláírót, a kollégium igazgatóját és az érintett nevelőtanárt nyilatkozattétel, illetve írásbeli kiegészítés céljából. Az igazgató a bejelentésre írásban reagált és azt lényegében alaptalannak minősítette, dokumentumokkal alátámasztott módon szolgált adatokkal az öt bejelentő folyamatos közösségellenes magatartására vonatkozóan. X. nevelőtanár írásban és szóban egyaránt kifejtette védekezését, amely a felhozott vádak teljes tagadását tartalmazta. Az öt panaszos közül egy személyesen megjelent és tette meg nyilatkozatát, míg négy fő írásban. Ketten továbbra is fenntartották a bejelentésben foglalt állításaikat, míg hárman bejelentésüket visszavonták, illetve nem erősítették meg és további közreműködést sem vállaltak. A jegyzőkönyv rögzítette - utalva az egyik diák levelére -, hogy panaszosok a diákotthon egyik dolgozójának biztatására írták a leveleket. A személyesen megjelent panaszos és a tanár szembesítésére is sor került, amely eredménytelen maradt. A vizsgálat során tanúmeghallgatási javaslata a személyesen megjelent volt diáknak és az érintett tanárnak volt. A vizsgáló bizottság emellett másokat is megkeresett. Megkereste a bizottság az egyik volt diák édesanyját is.
	A tanúk közül csak ketten válaszoltak. Az egyik nem erősítette meg a személyesen megjelent, volt diák állítását, sőt dicsérőlég nyilatkozott X. tanárról. A másik tanú véleménye azonos volt, bár utalt arra, hogy X. tanár egyes esetekben, főként a diákok provokatív magatartása miatt, velük szemben meg nem engedhető, durva hangot ütött meg. Az egyik panaszos édesanyja viszont a bejelentések szervezőjeként szintén Y. nevelőtanárt jelölte meg. Végül a személyesen is megjelent panaszos 1997. július 17-én a vizsgáló bizottság rendelkezésére bocsátotta azon fogalmazások fénymásolatát, amelyek alapján a végleges szövegű gépírásos bejelentések készültek. A fogalmazványok és a végleges bejelentések egyértelmű stílusbeli és szerkesztési-tartalmi különbözőségre utalnak.
	A jegyzőkönyv  ezt követően a pedagógiai szempontú értékeléseket tartalmazza, a következő megállapításokkal: A vizsgáló bizottság elé tárt tanulói jellemzésekből kirajzolódik a bejelentő habitusa, amelyből az állapítható meg, hogy nem tudott alkalmazkodni a kollégium házirendjéhez, környezete rendetlen volt, tanulókörre, szilenciumra - ami egyébként kötelező - rendszeresen nem járt le, hanem aludt, tanárairól még jelenleg is tiszteletlenül nyilatkozik és megalázónak tartja, hogy közösségellenes magatartásáról szülei értesítést kapnak. Az 1992-től 1996-ig terjedő időszakban 10 esetben részesült különböző szintű felelősségrevonásban, majd feltételes elbocsátást követően, 1996. május 20-án eltávolították a kollégiumból. Ezt követően is rendszeresen visszajárt a kollégiumba, lehetetlenné téve a nevelői munkát és sértve a nevelői tekintélyt. Bejelentését már korábban is megtehette volna, ennek ellenére 1997. április 27-én írta meg, majd július 13-i dátummal adta fel. Legnagyobb problémája a szülők tájékoztatása volt, ami miatt a vizsgáló bizottság megítélése szerint féktelen bosszúvágy fűtötte, amire a bejelentés is épül. Bejelentését továbbra is vállaló másik panaszos állítása mellett következetesen kitartott. X. nevelőtanár nyilatkozata szerint Őt szülei is nehezen kezelhető, izgága gyermeknek tartották. Jellemét egyértelműen alátámasztja, hogy az édesanyjának címzett levelet maga válaszolta meg. A kollégiumból tanulmányi eredményei romlása miatt szülei vették ki. Itt kell utalni arra, hogy a vizsgáló bizottság, különösen az egyik panaszos vonatkozásában, igen kevés pedagógiai feljegyzéssel találkozott, így nem volt lehetőség pontosabb elemzésre. Mivel a többi érintett nyilatkozatát visszavonta, illetve nem erősítette meg, személyük részletes elemzésétől a bizottság eltekintett.
	A jegyzőkönyv ezt követően a bejelentés jogi szempontú értékelését rögzíti. "Az öt bejelentő közül kettő tartotta fent csak állítását, amely sértő, megalázó, durva stílusra, a volt diák személyes ingóságainak a tanteremből az udvarra történő kirakására és egy másik diák tettleges bántalmazására utalt. Az érintettek által kért tanúmeghallgatások, a szükségesnek látott szembesítés és ezek értékelése alapján a vizsgáló bizottság véleménye szerint megállapítható, hogy X. tanár a növendékek meg nem engedhető, a házirendet sértő magatartása észlelése esetén egyes - ma már nem számszerűsíthető - esetekben kialakult vita hevében, vagy a növendékek reakciói eredményeként, emberileg érthető, de meg nem engedhető hangnemet használt, amiért felelősség terheli." A jegyzőkönyv a továbbiakban tartalmazza, hogy a  másik két - lényegesen súlyosabb - kötelezettségszegés viszont nem nyert bizonyítást, a történtek négyszemközt zajlottak le, és azok elkövetését X. kifejezetten tagadta. Itt kell utalni arra is, hogy meghallgatása során még a személyesen megjelent panaszos sem tudott érdemi tanúvallomást tenni a volt diák bántalmazása ügyében, mivel azt nem látta. Így e vonatkozásban X. felelősségre vonására a vizsgáló bizottság kellő alapot nem talált. A vizsgálat viszont tisztázta, hogy az öt bejelentő - szervezett formában - Y. nevelőtanár irányítása mellett készítette elő bejelentését. Ezt három tanúvallomás tette egyértelművé, de közvetett bizonyítékként vehetők figyelembe a rendelkezésre álló nyersfogalmazások, és a végleges fogalmazványok közötti lényeges eltérés is. Mindezek alapján a vizsgáló bizottság kellő alapot talált Y. nevelőtanár felelősségre vonásához. Ki kell térni X. nevelőtanárnak a bejelentésben is említett börtönbüntetésére. E vonatkozásban az érintett maga adta elő, hogy jogerős elítélése ténykérdés. Ez azonban 1977-78. években történt, pedagógusi pályájával összefüggésbe nem hozható, a hátrányos jogkövetkezmények alól mentesült, pedagógusként történő továbbfoglalkoztatását engedélyezték. A vizsgáló bizottság megítélése szerint az ügy ezen előzménnyel érdemi összefüggésbe nem hozható.
A bizottság javaslatok fogalmazott meg.
X. és Y. tanárral szemben munkajogi intézkedés kért a munkáltatói jogkör gyakorlójától a vizsgáló bizottság által megállapított és bizonyított kötelezettségszegések alapján.
A diákotthoni növendékek személyiségfejlődését tükröző dokumentáció vezetésére hívta fel az Alapítványhoz tartozó valamennyi szervezeti egység esetében az Alapítványt.
3.) A szegedi diákotthon vonatkozásában a jövőben nagyobb figyelmet kell fordítani a házi- és napirend egységes betartására. 
	E dokumentumok birtokában   az országgyűlési biztos a kollégium igazgatóját is megkereste és tájékoztatta, hogy a diákotthon volt lakóinak panasza ügyében az állampolgári jogok országgyűlési biztosa vizsgálatot indított X. tanár (jelenleg igazgató-helyettes) sérelmezett magatartása miatt. Kérte az Igazgató részletes tájékoztatását bizottság javaslatainak végrehajtásáról a dokumentumok egyidejű megküldésével.
	Az 1. pontra vonatkozóan az Igazgató közölte, hogy X. tanárt, illetve igazgató-helyettest szóbeli figyelmeztetésben részesítette. Y. tanárral szemben kezdeményezte a munkaviszonyának megszüntetését. A munkáltatói jogkör gyakorlója ezt követően rendkívüli felmondással megszüntette Y. munkaviszonyát. Az egyeztetés sem vezetett eredményre, ezért az ügyben munkaügyi per kezdődött, mivel a tanár sérelmezte a rendkívüli felmondással történő munkaviszony megszüntetést. Csatolta a  Munkaügyi Bíróság jogerős ítéletét. A bíróság megállapította, hogy a rendkívüli felmondás jogellenes volt, mivel Y. tanár munkaviszonyából származó lényeges kötelezettségét  szándékosan és jelentős mértékben  nem szegte meg. Az, hogy a diákokat sérelmeik leírásában és nyilvánosságra hozatalában  támogatta, - önmagában nem alapozza meg a rendkívüli felmondást. A bíróság döntött a háromszoros végkielégítésben is (munkáltató ugyanis  Y. tanár visszahelyezésének mellőzését kérte). A 2. és 3. pontban foglaltakkal végrehajtásáról csatolta az iratokat. Ezek a következők: házirend; a szülőkhöz intézett 21 pontos kérdőív, 25 pontos kérdőív a tanulókhoz mely a pedagógiai munka hatékonyabbá tétele érdekében fogalmazódott; a nevelőtanár munkájának értékelési szempontjai, módszerei című dokumentum; a középiskolás tanulók egyéni értékelési szempontjainak összefoglalása; a nevelőtanári munkarend. 

Az ügy jogszabályi háttere

1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról

A törvény szabályozási köre
1. § E törvény szabályozása kiterjed az óvodai nevelésre, az iskolai nevelésre és oktatásra, a kollégiumi nevelésre és oktatásra, továbbá az ezekkel összefüggő szolgáltató és igazgatási tevékenységre.
Alapelvek
2. § (1) A közoktatás magában foglalja az óvodai nevelést, az iskolai nevelést és oktatást, valamint a kollégiumi nevelést. Az iskola a szakképzésről szóló törvényben foglalt feltételekkel vehet részt a szakképzés feladatainak megvalósításában. Az óvoda, az iskola és a kollégium az e törvényben meghatározottak szerint vehet részt a pedagógusképzésben és a pedagógus-továbbképzésben.

11. § (1) A tanuló joga különösen, hogy
g) az emberi méltóság tiszteletben tartásával szabadon véleményt nyilvánítson minden kérdésről, az őt nevelő és oktató pedagógus munkájáról; az iskola, kollégium működéséről, továbbá tájékoztatást kapjon személyét és tanulmányait érintő kérdésekről, valamint e körben javaslatot tegyen, továbbá kérdést intézzen az iskola, a kollégium vezetőihez, pedagógusaihoz, az iskolaszékhez, a kollégiumi székhez, s arra legkésőbb a megkereséstől számított harminc napon belül - az iskolaszéktől, kollégiumi széktől a harmincadik napot követő első ülésén - érdemi választ kapjon;
12. § A tanuló kötelessége különösen, hogy
c) megtartsa az iskolai tanórai és tanórán kívüli foglalkozások, a kollégiumi foglalkozások, az iskola és a kollégium helyiségei és az iskolához, kollégiumhoz tartozó területek használati rendjét, a gyakorlati képzés rendjét, az iskola, a kollégium szabályzatainak előírásait;

A közoktatás intézményei
20. § (1) A közoktatás nevelő, valamint nevelő és oktató intézményei:
g) diákotthon és kollégium [a továbbiakban: kollégium; az a)-g) pont alattiak együtt: nevelési-oktatási intézmény].

A kollégium
32. § A kollégium feladata megteremteni a feltételeket az iskolai tanulmányok folytatásához azoknak,
a) akiknek a tanuláshoz, a szabad iskolaválasztáshoz való joguk érvényesítéséhez, nemzeti vagy etnikai kisebbségi nyelven, illetve gyógypedagógiai nevelési-oktatási intézményben való tanulásukhoz a lakóhelyükön nincs lehetőségük, illetve
b) akiknek a tanuláshoz megfelelő feltételeket a szülő nem tudja biztosítani.

40. § (1) A közoktatási intézmény működésére, belső és külső kapcsolataira vonatkozó rendelkezéseket a szervezeti és működési szabályzat határozza meg.
(2) A közoktatási intézmény szervezeti és működési szabályzatát a közoktatási intézmény vezetője készíti el, és nevelési-oktatási intézményben a nevelőtestület, más közoktatási intézményben a szakalkalmazotti értekezlet fogadja el. Elfogadásakor és módosításakor nevelési-oktatási intézményben az óvodaszék, iskolaszék, kollégiumi szék, továbbá az iskolai vagy a kollégiumi diákönkormányzat - jogszabályban meghatározottak szerint - egyetértési jogot gyakorol. A közös igazgatású közoktatási intézmény és általános művelődési központ szervezeti és működési szabályzata tartalmazza a működés közös szabályait és - intézményegységenként külön-külön - az egyes intézményegységek működését meghatározó előírásokat.
(3) A szervezeti és működési szabályzat az intézmény fenntartójának jóváhagyásával válik érvényessé.

1992. évi XXII. törvény a Munka Törvénykönyvéről

87. § (1) A munkaviszony megszüntethető:
a) a munkáltató és a munkavállaló közös megegyezésével;
b) rendes felmondással;
c) rendkívüli felmondással;
d) azonnali hatállyal a próbaidő alatt;

206. § (1) A folyamatban lévő fegyelmi eljárást, illetve a munkáltató fegyelmi határozatával összefüggő munkaügyi pert - a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel - meg kell szüntetni.
(2) Ha a munkaügyi per fegyelmi elbocsátás tekintetében folyik, a kereset elbírálásánál a rendkívüli felmondás szabályait kell megfelelően alkalmazni.
(3) A határozott időre szóló fegyelmi büntetés végrehajtását meg kell szüntetni.
(4) A fegyelmi büntetéshez fűződő hatály megszűnik.

11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet a nevelési-oktatási intézmények működéséről

A rendelet hatálya
g) a diákotthonokra és a kollégiumokra (a továbbiakban: kollégium, az a)-g) pont alattiak együtt: nevelési-oktatási intézmény),
2. § (1) Az óvodai, az iskolai és a kollégiumi munkaterv határozza meg az óvodai nevelési év rendjét, illetve az iskolai, kollégiumi tanév helyi rendjét. Ehhez ki kell kérni, az óvodaszék, iskolaszék, kollégiumi szék, az óvodai, iskolai, kollégiumi szülői szervezet (közösség), a tanulókat érintő programokat illetően az iskolai, kollégiumi diákönkormányzat, továbbá, ha a gyakorlati képzés nem az iskolában folyik, a gyakorlati képzés szervezőjének véleményét is.
A diákönkormányzat
31. § (1) Az iskolai, kollégiumi diákönkormányzat véleményét ki kell kérni
a) a tanulók nagyobb közösségét érintő kérdések meghozatalánál,
b) a tanulók helyzetét elemző, értékelő beszámolók elkészítéséhez, elfogadásához,
c) a tanulói pályázatok, versenyek meghirdetéséhez, megszervezéséhez,
d) az iskolai sportkör működési rendjének megállapításához,
e) a napközis és tanulószobai foglalkozásokra való felvétel, a kollégiumi és externátusi elhelyezés iránti kérelem elbírálása elveinek meghatározásához,
f) a tanórán kívüli tevékenység formáinak meghatározásához,
g) a könyvtár, a sportlétesítmények működési rendjének kialakításához.
(2) Azt, hogy a véleményezési jog szempontjából a tanulók milyen közössége minősül a tanuló nagyobb közösségének, az iskola, a kollégium házirendjében kell meghatározni.
(3) Az iskola, kollégium tanulóinak tájékoztató és tájékozódó fóruma a diákközgyűlés, amelyet évenként legalább egy alkalommal össze kell hívni (évi rendes diákközgyűlés). A diákközgyűlésen a tanulók diákképviselőt választanak.
(5) A diákközgyűlés - az iskolai, kollégiumi diákönkormányzat döntése alapján - küldöttközgyűlésként is megszervezhető.

Az érintett alkotmányos jog

1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya

54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
(2) Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni.

A vizsgálat megállapításai 

	A rendelkezésre álló részletes iratanyag, panaszosok leírásai, valamint a bizottsági jegyzőkönyv alapján megállapítható, hogy  a kollégiumi évek alatt a volt diákokat folyamatosan súlyos sérelem érte. A kollégiumi nevelőtanár diákokhoz való viszonyát a fenntartó által felkért vizsgáló bizottság emberileg érthetőnek, de módszereiben meg nem engedhetőnek minősítette. A bizottság a nevelőtanár felelősségét kimondta, ugyanakkor magatartása csak a meg nem engedett hangnem minősítést kapta. A nem megfelelő hangnemet ugyanis tényként rögzítették, nem úgy mint a tettleges bántalmazást, a taneszközök, ruhaneműk rongálását. Nehezítette a panaszok vizsgálatát az is, hogy többen visszaléptek, az eljárás folytatását nem kérték, illetve az országgyűlési biztos vizsgálatának lezárásáig hosszabb idő telt el. Szót kell ejteni a bizottsági vizsgálat azon erősen vitatható következtetéséről, amelynek lényegében egy másik nevelőtanár esett áldozatul. Ezt a visszás helyzetet jól tükrözi  az a jogerős bírósági döntés is, amely az ezzel kapcsolatos munkaügyi pert lezárta.  
	Az országgyűlési biztos vizsgálata megállapította, hogy a volt diákok esetében az Alkotmány 54. § (1) bekezdésben deklarált emberi méltósághoz való joggal kapcsolatos visszásság keletkezett. Az Alkotmánybíróság a 23/1990. (X. 31.) AB Határozatában kimondta: "Az emberi élet és az emberi méltóság elválaszthatatlan egységet alkot és minden mást megelőző legnagyobb érték. Az emberi élethez és méltósághoz való jog ugyancsak egységet alkotó olyan oszthatatlan és korlátozhatatlan alapjog, amely számos egyéb alapjognak forrása és feltétele. Az emberi élethez és méltósághoz mint abszolút értékhez való jog korlátot jelent az állam büntetőhatalmával szemben." 
Dr. Sólyom László alkotmánybíró párhuzamos véleménye
"Az emberi méltósághoz való jognak két funkciója van. Egyrészt azt fejezi ki, hogy van egy abszolút határ, amelyen sem az állam, sem más emberek kényszerítő hatalma nem terjedhet túl, vagyis az autonómiának, az egyéni önrendelkezésnek egy mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva - a klasszikus megfogalmazás szerint - az ember alany maradhat és nem válik eszközzé vagy tárggyá. Ezt fejezi ki egyébként az - az Alkotmánybíróság által is osztott felfogás -, hogy az emberi méltósághoz való jog "anyajog", mindig újabb szabadságjogok forrása, amelyekkel az önrendelkezés szféráját folyamatosan biztosítjuk az (állami) szabályozással szemben. A méltósághoz való jognak ez a felfogása különbözteti meg az embert a jogi személyektől, amelyek teljesen szabályozás alá vonhatók, nincs "érinthetetlen" lényegük. (Ez az elvi különbség az ember és a jogi személy között, nem pedig az, hogy egyes jogok "jellegüknél fogva csak emberhez fűződhetnek". Az utóbbiak mintájára ugyanis mindig képezhetők analóg jogok a jogi személyek számára.)"
 	Az emberi méltósághoz való jog megsértésén túl értékelni kell azt a munkáltatói intézkedést is, amely a X. tanár vonatkozásában a bizottsági vizsgálat javaslatainak következtében történt, szóbeli figyelmeztetés formájában. A bizottsági javaslat munkajogi intézkedést kért, ezzel szemben a már említett szóbeli figyelmeztetés alkalmazására került sor, amely nem felel meg  a kirendelt bizottság instrukciójának. A Munka Törvénykönyvéről szóló szabályok között, mint szankció a szóbeli figyelmeztetés nem szerepel, mivel maga a törvény sem ezt, sem egyéb fegyelmi büntetést nem  szabályozza.  A munkaviszony törvényben szabályozott megszüntetése természetszerűleg  munkaügyi (bírósági) eljárást eredményezhet. (87. § (1) A munkaviszony megszüntethető: a) a munkáltató és a munkavállaló közös megegyezésével; b) rendes felmondással; c) rendkívüli felmondással; d) azonnali hatállyal a próbaidő alatt;) 
	A vizsgálat tehát megállapította, hogy a közoktatás kollégiumi intézményében a bizottsági vizsgálat instrukciói között szereplő munkajogi intézkedés  végrehajtását nem megfelelő módon oldották meg. Ez a tény nem az érintett tanár alkotmányos jogait sértette, hanem panaszosok emberi jogaival összefüggésben általa okozott sérelem orvoslására volt alkalmatlan. Y. tanár vonatkozásában azonban a munkajogi intézkedés megtörtént, ennek értékelésére, és bármilyen minősítésére azonban nincs lehetőségem, mivel az ügye jogerős bírósági döntéssel már lezárult. A tényállás feltárása érdekében csupán a bírósági döntés tényszerű megállapítását tartottam szükségesnek idézni.

A j á n l á s

Az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján a következő ajánlást teszem:

1.  Felkérem "A Vasút a gyermekekért" Alapítványt, mint a kollégium fenntartóját, hogy kísérje fokozott figyelemmel a diákjogok érvényesítését a Házirend-ben  szabályozott, valamint az Alkotmányban deklarált jogok tekintetésben. Biztosítson megfelelő fórumot a diákok panaszainak vizsgálatára.
"(A diákotthon növendékeinek jogai:
...9. Hozzájussanak a jogaik gyakorlásához szükséges információkhoz, tájékoztassák a jogaik gyakorlásához szükséges eljárásokhoz. 
10. Szervezett formában véleményt mondjanak az őket nevelő pedagógus munkájáról, és az őket érintő kérdésekről..."

Az  1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján a következő ajánlást teszem:

2. Felhívom "A Vasút a gyermekekért" 4420 sz. Alapítvány Diákotthona  Igazgatóját, hogy a jövőben a nevelőtestület és személy szerint Ön kiemelt figyelmet fordítson a diákok alkotmányos jogainak védelme érdekében, elkerülve, hogy az alkotmányos jogokkal, így különösen az emberi méltósághoz való joggal kapcsolatban hasonló panasz előfordulhasson.

3. Tájékoztatását kérem arról, hogy a három tagú vizsgálóbizottság  1997. július 24-én befejezett vizsgálatát követően, a jelentésben ismertetett hasonló panasz érkezett-e az intézmény bármelyik fórumához, esetleg a diákönkormányzathoz, illetve a diákönkormányzat részéről történt-e kezdeményezés azonos tartalmú panasz vizsgálatára, s ha igen, az milyen intézkedést igényelt.

4. Kérem, hogy az alábbi dokumentumokról az összefoglaló értékelést juttassa el hozzám:
- kérdések, értékelési szempontok kérése a szülőktől a pedagógiai munka hatékonyabbá tétele
  érdekében,
- tanulói kérdőív összegezése, a bevezetett kérdőív eredményessége,
- a nevelőtanár munkájának értékelési szempontjai, módszerei,   (különösen: a nevelőtanári 
  kapcsolatok  a belső és külső szakértői értékelésére),
- a diákotthoni középiskolás tanulók egyéni értékelési szempontjai című  dokumentum alap-
  ján készített összegzés, 
- a házirend tapasztalatai, elsődlegesen a diákok jogainak érvényesítése szempontjából,
- a fenti dokumentumok alapján történő értékelésen túl, kérem megküldeni a kollégium szer-
  vezeti és működési szabályzatát, pedagógiai programját, valamint a diákönkormányzat szer-
  vezeti és működési szabályzatát.

5. Kérem, hogy amennyiben az értékelések, összegzések nem állnak rendelkezésre, úgy azok elkészítéséről 60 napon belül szíveskedjen gondoskodni és azt részemre megküldeni.

Kérem Igazgató Urat, hogy álláspontjáról, illetve intézkedéséről 60 napon belül értesíteni szíveskedjen.

Budapest, 1999. február 16.

Gönczöl Katalin