OBH 6109/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Endrődi Zsuzsa

Az eljárás megindulása:

A Vértranszfúziós Állomás mosogatóként alkalmazott munkatársai 1997. júniusában azzal a panasszal fordultak hozzám, hogy a szakdolgozókkal és a mosodában dolgozókkal szemben ők nem részesülnek munkahelyi pótlékban annak ellenére, hogy vérrel szennyezett üveg csövek, pipetták, stb. mosogatását végzik munkaidejük 80 %-ában. Kérték a segítségemet ahhoz, hogy a munkakörüknek megfelelő munkahelyi pótlékot megkaphassák.

Érintett alkotmányos jogok:

1. A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam, ebből következik a jogbiztonsághoz való jog. Jelen esetben az érintetteknek az a joga, hogy munkakörük egészségkárosító kockázatát a jogalkotás során figyelembevegyék. [Alkotmány 2. § (1) bekezdés.]

2. A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi illetve az állampolgári jogokat bármely megkülönböztetés, nevezetesen vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. E szerint az azonos egészségkárosító kockázattal járó munkaköröket azonos elbírálásban kell részesíteni. [Alkotmány 70/A. § (1) bekezdés]

Alkalmazott jogszabályok:

1. A közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény (továbbiakban Kjt.) 72. § (1)-(3) bekezdése, mely szerint a közalkalmazott illetménypótlékra jogosult, ha a foglalkoztatásra munkaideje legalább felében jogszabályban meghatározott egészségkárosító kockázatok között kerül sor, vagy a védelem csak egyéni védőeszköz olyan állandó vagy tartós használatával valósítható meg, amely a közalkalmazott számára fokozott megterhelést jelent. A pótlékra jogosító munkaköröket a kollektív szerződés, ennek hiányában a munkáltató állapítja meg. A pótlék mértéke a pótlékalap 100 %-a.

2. A közalkalmazottak jogállásáról szóló 113/1992. (VII. 14.) Korm. rendelet 18. § (2)  bekezdése, amely felsorolja a járó- és fekvőbeteg szakellátás intézeteiben, ideértve az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat országos központjait és országos intézeteit, azokat a munkaköröket, amelyek munkahelyi pótlékra jogosítanak.
(4) bekezdés: Kollektív szerződés a (2) és (3)  bekezdésben foglalt eseteken túlmenően is megállapíthat munkahelyi pótlékot a pótlékalap 25-100%-a közötti mértékben.

A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai:

Eljárásom során azt vizsgálom, hogy a panaszosok sérelme visszavezethető-e  az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára. Ennek során tájékoztatást kértem a Miskolci Vértranszfúziós Állomás vezetőjétől arról, hogy milyen szakmai és jogi indokok alapján állapította meg a munkáltató, hogy a panaszosok nem jogosultak munkahelyi pótlékra. Levelemet továbbították a Semmelweis Kórház igazgatójának, aki válaszában a következőkről tájékoztatott:

Az Intézet a jellemzően alacsony finanszírozás miatt a korábbi időszakban csak a jogszabályban kötelezően előírt illetménykiegészítéseket, illetve pótlékokat tudta folyósítani. E miatt a Kollektív Szerződés nem határozott meg a jogszabályban felsoroltakon túl pótlékra jogosító munkaköröket. Az 1998. évi bérfejlesztésről az érdekképviseleti szervekkel folytatott tárgyalások során megállapodás született arra, hogy az egyes jogszabályokban meg nem határozott munkakörökben is folyósítanak munkahelyi pótlékot. Ennek megfelelően 1998. május 1. napjától a Vérellátóban mosogató munkakörben dolgozók is részesülnek havi 5000.-Ft. illetménykiegészítésben. A Kórház igazgató főorvosa kifejtette azt a véleményét, hogy célszerű lenne jogszabályban rendezni - jelentős eltéréseket meg nem engedve - a pótlékra jogosultság feltételeit és a pótlékra jogosultak körét. Ez jelenthetne megoldást arra, hogy az adott munkakör azonosan kerüljön megítélésre az ország valamennyi egészségügyi intézményében. Az, hogy az Intézet a kötelezően folyósítandó pótlékok mellett tud-e más munkakörökben is pótlékot folyósítani, elsősorban financiális kérdés és döntően az intézmény bevételeitől és a gazdálkodás eredményétől függ. Olyan helyzetben amikor sokszor az alapvető gyógyításhoz szükséges eszközök, anyagok beszerzése, a személyi feltételek biztosítása is nehézséggel jár, nem várható el, hogy a jogszabály kötelező rendelkezésén túl is pótlékot folyósítson az Intézet. Tanulmányozásra elküldte a Kollektív Szerződés másolatát, melyben utalás található az egészségre ártalmas, valamint a fokozott fizikai és pszichés megterhelést jelentő munkakörök jegyzékére, amelyet 1994. január 1. és február 1. között kellett meghatározni tekintettel arra, hogy a fedezet hiány miatt az intézet 1993-ban pótlék fizetésére nem volt képes. Kérdésemre, hogy a hivatkozott jegyzék elkészült-e az igazgató főorvos azt válaszolta, hogy a jegyzék összeállítására nem került sor. Ennek legfőbb oka a forráshiány és az is, hogy ilyen munkaköri jegyzék összeállításában nem jött létre egyezség a szakszervezettel. A mosogató munkakörben foglalkoztatottak részére a Szakszervezet és a Közalkalmazotti Tanács véleményének kikérésével határozták meg az 5000.- Ft-os illetménypótlékot. Ez kevesebb, mint a szakdolgozók, vagy a mosodában dolgozók pótléka. A bérpótlék eltérő mértéke az igazgató főorvos szerint a jogi szabályozásból ered.  A 113/1992. (VII. 14.) Korm. sz. rendelet 18. § (5) bekezdése alapján, ha a munkáltató a 18. § (2)- (3) bekezdésében meghatározottakon kívül további munkakörökre is megállapít pótlékot, akkor ennek mértékét a pótlékalap 25-100 %-a között határozhatja meg. Az igazgató főorvos szerint szakmailag sem indokolt az azonos mértékű bérpótlék, mert a panaszosok által betöltött munkakör - bár jár bizonyos egészségkárosító kockázattal - nem hasonlítható össze a rtg-ben, a fertőző osztályokon, korbonctani osztályokon dolgozókat ért mindennapos és folyamatos fizikai és pszichés terheléssel, egészségkárosító kockázattal.

A fentiekkel kapcsolatban a következő megállapításokat teszem:  

A Közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény (továbbiakban Kjt.)  72. §-ának végrehajtására a 113/ 1992.  (VIII. 14.) Korm. számú rendelet szól. A járóbeteg- és fekvőbeteg szakellátás intézeteire vonatkozóan a  18. § (2) bekezdésében határozta meg a jogalkotó azokat a munkaköröket, amelyekben a pótlék mértéke a pótlékalap 100 %-a. 
E szerint a pótlékalap 100 %-ának megfelelő illetménypótlékra jogosult többek között a  mosodában teljes munkaidőben a szennyes ruhák átvételét végző közalkalmazott. 
E munkakörben dolgozók valóban kapcsolatba kerülhetnek olyan fertőző testnedvekkel, vagy a fertőtlenítés során vegyi anyagokkal, amelyeknek lehet egészségkárosító kockázata. Ezzel azonos mértékű véleményem szerint az olyan mosogatói munkakörben foglalkoztatottak egészségkárosító kockázata is, akik vérrel és egyéb fertőző anyagokkal szennyezett edényeket mosogatnak. A jelenlegi szabályozás szerint illetménypótlékra mégsem jogosultak. A kollektív szerződés vagy a munkáltató  ugyan e munkakört a veszélyes munkakörök közé sorolhatja, de finanszírozási gondokra, szakmai indokokra  hivatkozva a pótlék összegét  kisebb mértékben is megállapíthatja, vagy akár el is hagyhatja. Ez valóban azt eredményezi, hogy azonos vagy azonos kockázattal járó munkakörökhöz eltérő mértékű pótlékok tartozhatnak a szerint, hogy a munkáltató elsősorban anyagi lehetőségei függvényében hogyan minősíti ezeket.
Véleményem szerint a fentiekben vázolt egyenlőtlen elbírálást az teszi lehetővé, hogy a 113/1992. (VII. 14.) Korm. rendelet 18. §-ában a jogalkotó az említett mosogatói munkakörben foglalkoztattakról nem tesz említést. Emiatt az e munkakörben dolgozó közalkalmazottak esetében a diszkrimináció tilalmával összefüggő sérelem közvetlen veszélye áll fenn.
Az Alkotmánybíróság a 11/ 1992. (III. 5.) számú határozatában kifejtette, hogy a jogállamiság és jogbiztonság elvéből fakadnak az eljárási garanciák. Ezek alapvető jelentőségűek az egyes jogintézmények kiszámíthatósága szempontjából. A jogbiztonság az államtól és elsősorban a jogalkotótól azt várja el, hogy a jog egésze, egyes részterületei és egyes szabályai is világosak egyértelműek és hatásukat tekintve kiszámíthatóak és előre láthatóak legyenek. Amennyiben a mosogatói munkakör egészségkárosító kockázata szakmai szempontból valóban indokolt, akkor a Kjt. végrehajtására kiadott rendelet nem nyújt kellő eljárási garanciát az alkotmányban rögzített alapjogok érvényesítéséhez.  
A diszkrimináció tilalmával összefüggő sérelem közvetlen veszélye miatt kialakult visszásság és az Alkotmánybíróság által a jogbiztonsággal összefüggésben  meghatározott követelmények alapján indokoltnak tartom a végrehajtási rendelet felülvizsgálatát.
Ezért felkérem az egészségügyi minisztert, vizsgálja meg, hogy a 113/1992. (VII. 14.) Kormány számú rendelet 18. §-ának (2) bekezdésében meghatározott,  a pótlékalap 100 %-ára jogosító munkakörök közé felvehető-e a mosogatói munkakör, és indokolt esetben ennek megfelelően kezdeményezze a  rendelet módosítását. 

Budapest,  2000. február 21.

Dr. Polt Péter