OBH 5710/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Almási Eszter
dr. Németh Andrea

Az eljárás megindítása:

A Nagycsaládosok Országos Egyesületének elnöke beadványában a közszemérmet sértő, valamint erőszakos hirdetésekkel kapcsolatos szabályozás hiányát kifogásolta, melynek következtében elsősorban a gyerekek érdekei sérülnek. 

A panaszos leírta, hogy az 1978. évi I. törvény 34.§-a kimondja, ugyan, hogy "Tilos minden olyan reklám és hirdetés közzététele, amely .... sérti a közerkölcsöt....", azonban a közerkölcs fogalmára nincs jogi definíció.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény alapján, az Alkotmány 67.§-ában deklarált, a gyerekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogának érintettsége folytán az ügyben vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás:

Az 1997. szeptember 1.-étől hatályos gazdasági reklámtevékenységről szóló 1997. évi LVIII. törvény, a belkereskedelemről szóló 1978. évi I. törvény reklámozásra és hirdetésre vonatkozó rendelkezéseit, valamint a belföldi reklám és hirdetési tevékenységről szóló 12/1972. (VI. 5.) BkM rendeletet egyaránt hatályon kívül helyezte. 

Az új szabályozás különbséget tesz "általános reklámtilalmak és reklámkorlátozások"-ról valamint "az egyes áruk reklámozására vonatkozó tilalmak és korlátozások" között. Az általános korlátok között a törvény 4. §-a kimondja, hogy: 
"Tilos közzétenni olyan reklámot, amely
a) személyhez fűződő jogokat, kegyeleti jogot, valamint személyes adatok védelméhez való jogokat sért,
b) erőszakra buzdít, illetve a személyes vagy közbiztonságot, környezetet, illetve természetet károsító magatartásra ösztönöz,
c) félelemérzetet kelt."
Az 5. § alapján: " Tilos közzétenni olyan reklámot, amely a gyermek- és fiatalkorúaknak szól, és
a) fizikai, szellemi vagy erkölcsi fejlődésüket károsíthatja,
b) tapasztalatlanságuk vagy hiszékenységük kihasználásával közvetlen felszólítást tartalmaz arra, hogy a felnőtt korúakat áru vásárlására ösztönözzék."
A (2) bekezdés szerint: "Tilos közzétenni olyan reklámot, amely a gyermek- és fiatalkorúak fizikai, szellemi vagy erkölcsi fejlődését károsíthatja, így különösen, ha a gyermek- és fiatalkorúakat veszélyes, erőszakos, továbbá a szexualitást hangsúlyozó helyzetben mutatja be."

A fenti szakaszokban foglaltak megsértéséért a reklámozó, a reklámszolgáltató és a reklám közzétevője is felelős. A felelősség megállapítása a reklám-felügyeleti eljárásban történik, amely kérelemre és hivatalból egyaránt indulhat. A felelősségről első fokon a megyei fogyasztóvédelmi felügyelőségek döntenek. A  felügyelőség első fokú határozata ellen benyújtott fellebbezést a főfelügyelőség vezetője bírálja el, az ő határozatát pedig keresettel meg lehet támadni bíróságnál.

Ha az eljáró szerv a reklám jogsértő voltát megállapítja, elrendelheti a jogsértő állapot megszüntetését, megtilthatja a jogsértő magatartást továbbfolytatását, valamint bírságot szab ki azzal szemben aki a jogsértést elkövette.

A rádiózásról és televíziózásról szóló 1996. évi I. törvény további korlátokat is megfogalmaz. Nem kifejezetten a hirdetésekre, illetve a reklámokra, hanem általánosan mondja ki az 5. §-ban, hogy a kiskorúak személyiségfejlődésére súlyosan ártalmas műsorszám közzététele tilos. A kiskorúak személyiségfejlődésére ártalmas, így különösen az erőszak öncélú alkalmazását magatartási mintaként bemutató, illetőleg a szexualitást öncélúan ábrázoló műsorszámot csak 23.00 és 5.00 óra között lehet közzétenni. Közzététel előtt erre a közönség figyelmét fel kell hívni. 

A közszolgálati műsorszolgáltató és a közműsor-szolgáltató műsorára vonatkozó közös szabályok címszó alatt a 23. § (4) bekezdésében kimondja a törvény, hogy a közszolgálati műsorszolgáltató és a közműsor-szolgáltató különös figyelmet fordít a kiskorúak testi, lelki és erkölcsi fejlődését, érdeklődését szolgáló, ismereteit gazdagító műsorszámok bemutatására. A 24. § (6) bekezdés pedig rögzíti, hogy az erőszak öncélú alkalmazását követendő magatartási mintaként bemutató, illetőleg a szexualitást öncélúan ábrázoló műsorszámot tilos közzétenni.

A vizsgálat megállapításai:

Az Alkotmány 67. §-a alapján: "A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges."

Az Alkotmány 61. §-a értelmében: "A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze.
(2) A Magyar Köztársaság elismeri és védi a sajtó szabadságát."

A Magyar Köztársaság Alkotmánya 9. § (2) bekezdésében kimondja, hogy "A Magyar Köztársaság elismeri és támogatja a vállalkozás jogát és a gazdasági verseny szabadságát."

A média hatását a gyermekek érzelmi és értelmi fejlődésére különböző tudományos módszerekkel mérni lehet. A jog feladata ugyanakkor, hogy e felmérések ismeretében megfelelő módon rendezze a gyermekek védelmét. A médiában megjelenő közszemérmet sértő valamint erőszakos hirdetések sértik az Alkotmányban deklarált gyermekjogokat. A gyermekek alkotmányos jogai mellett azonban vizsgálni kell, a szólásszabadság a sajtószabadság kérdését is. A reklámok esetében ezeken túl a gazdasági verseny szabadságát is figyelembe kell venni. Ezek a jogok ugyancsak az alapvető emberi-alkományos jogok közé tartoznak és biztosításuk elengedhetetlen a demokratikus társadalmomban. Az Alkotmányban garantált jogok korlátozása csak más alkotmányos jog érvényesítése érdekében lehetséges, az arányosság, célszerűség és szükségesség figyelembe vételével. Az említett jogok, érdekek nem élveznek egymással szemben feltétlen elsőbbséget. A kifejezés szabadságának korlátozásával minden esetben a közlés által várhatóan bekövetkező sérelem nagyságának kell arányban állnia.

A panaszos beadványában kifogásolta, hogy a "hirdetési piac nem kellő szabályozása és az önszabályozás egyre nyilvánvalóbb hiánya az alkotmányos jogok érvényesülését sérti."

Az országgyűlési biztos az OBH 3223/1997. számú ügyben megállapította, hogy "a reklámtevékenységet szabályozó 1997. évi LVIII. törvény összefoglalja azokat a - korábban alacsonyabb szintű normákban szabályozott - reklámozási módszereket, amelyek tiltottak és külön hangsúlyozza a gyermek- és fiatalkorúaknak szóló vagy erkölcsi fejlődésüket veszélyeztető reklámok korlátozását, illetve tilalmát. Ezek a tilalmak és korlátozások összhangban vannak a fejlett reklámiparral rendelkező Európai Unió hasonló tárgyú szabályaival. A reklám is élvezi az Európai Unió belső piaci négy szabadságjogának védelmét. A reklámnak, mint szolgáltatásnak a szabad forgalma és a reklámhordozónak, mint árunak a szabad forgalma az áruk és szolgáltatások szabad forgalmának integrált része. Altalános nézet szerint a reklám szabadsága - tekintettel az előzőkre - az alapvető közösségi szabadságjogok közé tartozik." 

A gazdasági reklámtevékenységről szóló törvény kifejezetten az Alkotmány 67.§-ában foglaltak szemszögéből közelíti meg a problémát, amikor kimondja, hogy "Tilos közzétenni olyan reklámot, amely a gyermek- és fiatalkorúak fizikai, szellemi vagy erkölcsi fejlődését károsíthatja, így különösen, ha a gyermek- és fiatalkorúakat veszélyes, erőszakos, továbbá a szexualitást hangsúlyozó helyzetben mutatja be."

Az 1986. évi II. tv. 12. § (1) és az 1996. évi I. tv. 5. § (4) bekezdésének valamint az 1997. évi LVIII. tv. 5. §-ának rendelkezései az Alkotmány 67. § (1) bekezdésével összhangban azt az értelmezési lehetőséget adják, hogy a sajtó, a média, a tömegkommunikáció határai megállapíthatóak, és ezek betartása a jog eszközeivel kikényszeríthető.

Megállapítom, hogy a  hatályos jogi szabályozás védi a gyerekek jogait, és a szabályok megszegésére vonatkozó felelősségi szabályok megállapításával megfelelő garanciákat állít a tilalmak betartatására.

A közerkölcs törvényi definícióját - ha egyáltalán ilyesmi megfogalmazható - a jogalkalmazás során ugyanúgy konkrét esetekben lehetne csak értelmezni, mint egy általános érvényű követelmény teljesülését.

Megállapítom, hogy amennyiben a törvényi szabályozás megfelelő garanciákat nyújt a gyerekek megfelelő erkölcsi fejlődéséhez való jog érvényesülésének védelmében, önmagában a közerkölcs törvényi definíciójának hiánya nem okoz alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot.

Természetesen a közerkölcs fogalmának a gyakorlatban, a fentiektől függetlenül tartalommal kell bírnia. Jelentős szerepe van a kívánalom gyakorlati tartalommal való megtöltésében  az e téren érvényesülő egyéb, szakmai, etikai szabályoknak, sőt a közízlés különböző megnyilatkozásainak, elutasító vagy befogadó megnyilvánulásainak is. Ahogyan azt az országgyűlési biztos OBH 3223/1997. számú jelentésében megállapította, "hazánkban már létrejöttek azok a szakmai érdekvédelmi szervezetek, amelyek képesek - az európai gyakorlatnak megfelelően - tagszervezeteik tekintetében a jogszabályokban nem rendezett kérdések szabályozására a jogszabályokkal összhangban." 

A reklámszakma 1991. óta használja a Magyar Reklámszövetség Reklámetikai Kódexének azokat a szabályait, amelyek nem ütköznek a hatályos jogi előírásokba. Ugyancsak ekkortól működik a Magyar Reklámszövetség Etikai Bizottsága, amely a Kódex alkalmazásáért felelős ellenőrző testület. A testület saját kezdeményezésére vagy bármely természetes, illetve jogi személy felkérésére állást foglal vitás reklámetikai kérdésekben. A testület működése során több olyan reklámetikai üggyel foglalkozott, amelynek konkrét eredményét a fogyasztók is érzékelhették. Ezeket az ügyeket a Magyar Reklámszövetség rendszeresen nyilvánosságra hozza. 

Az Nemzetközi Gyermekmentő Szolgálat Magyar Egyesületével és az Országos Rádió és Televízió Testülettel közösen 1998 októberében két napos nemzetközi konferenciát szerveztem a "Média hatása a gyermekekre és fiatalokra"  címmel. A Konferencia résztvevői megállapították, hogy az erőszak jelenléte a médiában és az Interneten aggasztó méreteket öltött és felismerve az e jelenségben rejlő veszélyeket közös nyilatkozatot tettek. A nyilatkozatban a műsorszolgáltatókhoz, az ORTT-hez és más állami és szakmai szervezetekhez fordultak különböző intézkedéseket kezdeményezve. 

Budapest, 1999. február 25.

Dr. Polt Péter