OBH 5482/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Zséger Barbara

Az eljárás megindulása

Panaszos beadvánnyal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, melyben sérelmezte, hogy családját az önkormányzat nehéz helyzetük ellenére nem részesíti támogatásban. 

Megállapított tényállás

Panaszos lánya 1998. május 5-től rendszeres gyermekvédelmi támogatásban részesül, felesége részére 1998. február 27-től időskorúak járadékát állapított meg a polgármester. A rendkívüli gyermekvédelmi támogatás iránti kérelmet az önkormányzat arra hivatkozással utasította el, hogy korábban rendszeres gyermekvédelmi támogatást állapítottak meg a családban nevelt gyermekre tekintettel és nincs a család létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetben.

A panaszos 1974-től - kisebb megszakításokkal - rendszeres szociális segélyben részesült, melyet Akasztó Község Önkormányzata szüntetett meg, mivel a család elköltözött a községből. Új lakóhelyükön - Kiskőrösön - elutasították a panaszos említett támogatás iránti kérelmét. Indoklásuk szerint a környezettanulmány során megállapítást nyert, hogy "a család életvitele alapján megállapítható, hogy megélhetésüket biztosító jövedelemmel rendelkeznek". A határozatot a Képviselő-testület helyben hagyta, ezért a panaszos a Kecskeméti Városi Bírósághoz fordult és kérte a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát. A bíróság a pert végzéssel megszüntette, mert a felperes az első tárgyalást elmulasztotta és megelőzően nem kérte, hogy a bíróság a tárgyalást távollétében is tartsa meg. 

A panaszos közgyógyellátási igazolvány iránti kérelmét az önkormányzat arra hivatkozással utasította el, hogy a kérelmező által felsorolt gyógyszerek egy része társadalombiztosítás által nem támogatott, ezért közgyógyellátási igazolvánnyal nem válthatók ki. Ezen kívül a szükséges havi gyógyszerköltség nem haladja meg az öregségi nyugdíjminimum 10%-át, így a gyógyszerek kiváltása a létfenntartást nem veszélyezteti. A határozatot a képviselő-testület helyben hagyta, ezért a panaszos a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát kérte a Kecskeméti Városi Bíróságtól. Az eljárás a vizsgálat idején még nem zárult le. 

Alkalmazott jogszabályok

1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról

"32/B. § (1) Az időskorúak járadéka a megélhetést biztosító jövedelemmel nem rendelkező időskorú személyek részére nyújtott támogatás. A települési önkormányzat időskorúak járadékában részesíti azt a 62. életévét, illetőleg a reá irányadó nyugdíjkorhatárt betöltött személyt, akinek
a) havi jövedelme, valamint
b) saját és vele együtt lakó házastársa, élettársa jövedelme alapján számított egy főre jutó havi jövedelme
nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80%-át, egyedülálló esetén 95%-át.
(2) Az (1) bekezdésben megjelölt reá irányadó nyugdíjkorhatár alatt a Tny. 7. § (4)-(5) bekezdésében szabályozott nyugdíjkorhatárt kell érteni.
(3) Nem állapítható meg az időskorúak járadéka, illetve a folyósítást meg kell szüntetni, ha a személy
a) előzetes letartóztatásban van, elzárás, illetőleg szabadságvesztés büntetését tölti;
b) 3 hónapot meghaladó időtartamban külföldön tartózkodik."

"37/A. § (1) A települési önkormányzat rendszeres szociális segélyt állapít meg annak a személynek, aki
a) a 18. életévét betöltötte és munkaképességét legalább 67%-ban elvesztette, illetve vakok személyi járadékában részesül,
b) a 62. életévét betöltötte,
c) aktív korú nem foglalkoztatott,
feltéve, hogy megélhetése más módon nem biztosított.
(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában akkor nem biztosított a megélhetése
a) az (1) bekezdés a)-b) pontjában megjelölt személynek, ha havi jövedelme, valamint családjában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80%-át,
b) az (1) bekezdés c) pontjában megjelölt személynek, ha havi jövedelme nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 70%-át, valamint családjában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80%-át,
és létfenntartást biztosító vagyona sem neki és sem családjának nincs. Nem tekinthető létfenntartást biztosító vagyonnak az ingóság, továbbá az az ingatlan, amelyben a személy és családja lakik."

2/1969. (V. 4.) EüM rendelet a rendszeres szociális segélyről, valamint a vakok rendszeres szociális segélyezéséről

"1. § (1) Rendszeres szociális segélyben lehet részesíteni azt a tizennyolcadik életévét betöltött munkaképtelen, illetőleg rokkant személyt, akinek létfenntartását biztosító vagyona nincs, keresete vagy bármely forrásból származó jövedelme - ideértve az esetleges nyugellátást is - megélhetését nem biztosítja, továbbá akinek eltartásáról tartásra köteles és képes házastársa vagy rokona (1952. évi IV. törvény 21. és 32. §, illetőleg VII. Fejezet) vagy az a személy, aki tartási, illetőleg életjáradéki vagy öröklési szerződés alapján erre köteles lenne (1959. évi IV. törvény XLIX., LVI. Fejezet), nem gondoskodik. A megélhetése különösen annak a személynek nem biztosított, akinek jövedelme a mindenkori özvegyi nyugdíj legkisebb összegét nem éri el.
(2) Egészségi állapotára tekintet nélkül munkaképtelennek kell tekinteni azt a nőt, aki 65., illetőleg azt a férfit, aki 70. életévét betöltötte. Rokkantnak kell tekinteni azt, aki munkaképességét legalább 67%-ban elvesztette."
(Hatályon kívül helyezte: 226/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet. Hatálytalan: 1997. I. 1-től.)

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról

"16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva."

"29. § (1) E törvény alkalmazásában hatóság:
f) az igazságügyi szerv - kivéve a bíróságot -;"

Érintett alkotmányos jog

Alkotmány 70/E. § 

"(1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg."

Alkotmány 2. § (1) 

"A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam."

A vizsgálat megállapításai

Az országgyűlési biztos a tevékenységére irányadó 1993. évi LIX. törvény 16. §-a értelmében egy beadványt akkor vizsgálhat, ha valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében a beadványt tevőt alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az említett törvény szerint a bíróság nem tekinthető hatóságnak, így a bíróság előtt folyó eljárás esetén nem állapítható meg az országgyűlési biztos hatásköre. Ezért a panaszosnak a közgyógyellátási igazolvány elutasítására vonatkozó kifogását hatáskör hiányában nem vizsgáltam.

Az Alkotmánybíróság  26/1993. (IV. 29.) AB határozata szerint: "Az Alkotmány hivatkozott 70/E. § (1) bekezdése szerint a szociális biztonsághoz való jognak – magában az Alkotmányban kiemelt – tartalmi eleme, alkotmányos követelménye, öregség, betegség stb. esetére a megélhetéshez szükséges ellátáshoz való jogosultság biztosítása és garantálása. Ezt az ellátáshoz való jogot az állam a társadalombiztosítás és a szociális intézményrendszerek útján valósítja meg... Az Alkotmány 70/E. § (2) bekezdésének idézett rendelkezéséből tehát csak az következik, hogy az állam a polgárok megélhetéshez szükséges ellátáshoz való jogaik realizálása érdekében társadalombiztosítási és szociális intézményi rendszert köteles létrehozni, fenntartani és működtetni."

A szociális ellátórendszer kialakítása és működtetése tehát az állam alkotmányos kötelezettsége. A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény szerint a szociális ellátásról való gondoskodás a települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében. Az önkormányzat ennek megfelelően megalkotta a szociális ellátásokról szóló helyi rendeletét és rendelkezik a szükséges támogatási formákkal. 

Az önkormányzat 1996. december 6-án hozott határozatával elutasította a panaszos rendszeres szociális segély iránti kérelmét. Indoklásuk szerint a család életvitele alapján megállapítható, hogy megélhetésüket biztosító jövedelemmel rendelkeznek. Az akkor hatályos szabályozás szerint rendszeres szociális segélyben lehet részesíteni azt a tizennyolcadik életévét betöltött munkaképtelen, illetőleg rokkant személyt, akinek létfenntartását biztosító vagyona nincs, keresete vagy bármely forrásból származó jövedelme - ideértve az esetleges nyugellátást is - megélhetését nem biztosítja. A Egészségügyi és Szociálpolitikai Bizottság határozata megfelelt a vonatkozó jogszabálynak. 

A fellebbezés elbírálásakor azonban már hatályban volt az 1993. évi III. törvény rendszeres szociális segélyről szóló része. Eszerint rendszeres szociális segélyben részesíthető - többek között - az, aki 18. életévét betöltötte és munkaképességét legalább 67%-ban elvesztette, feltéve, hogy megélhetése más módon nem biztosított. A kérelmezőnek - a jogszabály szerint - akkor nem biztosított a megélhetése, ha havi jövedelme, valamint családjában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80%-át, és létfenntartást biztosító vagyona sem neki, sem családjának nincs. Vagyonnak a törvény alkalmazása során minden ingatlan, ingó dolog, továbbá vagyoni értékű jog minősül, amelyek együttes forgalmi értéke az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének ötvenszeresét meghaladja, és amelynek hasznosítása nem veszélyezteti a vagyonnal rendelkező lakhatási és megélhetési feltételeit. A rendszeres szociális segély megállapításának akkori feltételei szerint nem tekinthető létfenntartást biztosító vagyonnak az ingóság, továbbá az az ingatlan, amelyben a kérelmező és családja lakik. 

Az önkormányzat - az elvégzett környezettanulmány után - a panaszos életvitele alapján valószínűsítette, hogy kimutatható jövedelem hiánya ellenére is biztosított a család létfenntartása. A határozat indoklása szerint "bár kimutatható jövedelemmel nem rendelkezik, mégis ... elfogadható életszínvonalon él". A Képviselő-testület nem tért ki panaszos és családja kimutatható jövedelmére, illetve létfenntartást biztosító vagyonára és így arra sem, hogy ez meghaladja-e a jogszabályban előírt határt. A fellebbezést tehát nem a jogszabályban előírt feltételek hiányára, hanem csupán valószínűsíthető körülményre  hivatkozva utasította el, ezért a panaszos esetleges jogosultsága ellenére sem részesülhetett a támogatásban. A Képviselő-testület eljárása a szociális biztonsághoz való joggal és a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével összefüggésben okozott visszásságot. 

Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem, hogy a Képviselő-testület vizsgálja meg, hogy panaszos jogosult-e rendszeres szociális segélyre és szükség esetén tegye meg a megfelelő intézkedéseket. 

Kérem, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (2)  bekezdése alapján az érintett önkormányzat polgármestere az ajánlás tekintetében kialakított érdemi állásfoglalásáról, illetve a megtett intézkedésről az ajánlás kézhezvételétől számított harminc napon belül tájékoztatni szíveskedjék.

Budapest, 1999. február 25. 

Dr. Polt Péter