OBH 5184/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	Jogi képviselő által - ügyfele érdekében - előterjesztett beadvány szerint a Vám- és Pénzügyőrség Csongrád és Békés Megyei Parancsnokság Szegedi Vámhivatalánál ügyfelével szemben lefolytatott szabálysértési eljárás és a hozott határozatok törvénysértők voltak. Véleménye szerint ügyfelét megalapozatlanul nyilvánították elkövetővé és megalapozatlan volt felelősségének megállapítása, illetve gépkocsijának elkobzása is.
	Az ügyben - tekintettel az ártatlanság vélelmére is - felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tulajdonhoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot folytattam. Vizsgálatom során megkerestem a Legfőbb Ügyészség vezetőjét és kértem, hogy törvényességi szempontból vizsgálja felül a sérelmezett eljárást, valamint az elmarasztaló határozatokat.

Érintett alkotmányos jogok 
A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § /1/ bek.)
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve (Alk. 2. § /1/ bek.). 

Alkalmazott jogszabályok
A szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény (továbbiakban:Sztv.)
2. § Ezt a törvényt a belföldön elkövetett szabálysértésekre kell alkalmazni, akár magyar, akár nem magyar állampolgár követte el, feltéve, hogy nemzetközi szerződés vagy a szabálysértést meghatározó külön jogszabály másként nem rendelkezik.

7. § (1) Szabálysértés miatt nem vonható felelősségre, aki a cselekmény elkövetésekor tizennegyedik életévét még nem töltötte be, úgyszintén az sem, aki a cselekményt elmebeteg állapotban, gyengeelméjűségben vagy tudatzavarban, kényszer vagy fenyegetés hatása alatt, jogos védelemben vagy végszükségben követte el.

13. § A szabálysértés elkövetőjével azonos felelősséggel tartozik, aki mást a szabálysértés elkövetésére szándékosan rábír, úgyszintén az is, aki másnak a szabálysértés elkövetéséhez szándékosan segítséget nyújt.

21. § (1) El kell kobozni azt a dolgot,
a) amelyet a szabálysértés elkövetéséhez eszközül használtak, vagy amely a szabálysértés útján jött létre, feltéve mindkét esetben, hogy annak birtokban tartását a jogszabály tiltja, illetőleg annak az elkövető részéről való birtokban tartása a közrendre vagy a közbiztonságra veszélyes;
b) amelyet az elkövető a szabálysértés elkövetéséért kapott.
(2) El kell, illetőleg el lehet kobozni azt a dolgot, amelynek elkobzását a szabálysértést meghatározó külön jogszabály kötelezővé, illetőleg lehetővé teszi, feltéve, hogy az elkobzás nem okoz aránytalanul súlyos hátrányt.
(3) Az elkobzásnak - az (1) és (2) bekezdés szerint - akkor is helye van, ha az elkövető felelősségre nem vonható, vagy a felelősségre vonást eljárási akadály kizárja.
(4) Az elkobzás más (természetes vagy jogi) személy jogát nem sértheti.
(5) Nincs helye elkobzásnak, ha a cselekmény elkövetésétől öt év már eltelt.

60. § (1) Ha az elkövető vagy a sértett a tárgyaláson részt vesz, a tanúkat a jelenlétükben kell meghallgatni.
(2) A tanút meghallgatása előtt figyelmeztetni kell az igazmondás kötelességére és a tanúvallomás alóli mentességre.
(3) A tanúvallomást megtagadhatja az, aki az elkövető
a) egyeneságbeli rokona vagy ennek házastársa;
b) örökbefogadó vagy nevelő szülője, örökbefogadott vagy nevelt gyermeke;
c) testvére, házastársa vagy élettársa,
d) házastársának egyenesági rokona, testvére, testvérének házastársa.
(4) A tanúvallomás megtagadható az olyan kérdésben, amelyben vallomásával a tanú magát vagy a (3) bekezdésben felsorolt hozzátartozóját bűncselekmény vagy szabálysértés elkövetésével vádolná.
(5) E § rendelkezéseit a szakértőre is megfelelően alkalmazni kell.

62. § (1) A szabálysértési hatóság a tárgyalás alapján határozatot hoz, és ebben az elkövetővel szemben büntetést (intézkedést) alkalmaz, vagy az eljárást megszünteti (48. §).
(2) A határozatnak tartalmaznia kell:
a) a szabálysértési hatóságnak, továbbá az ügy számának és tárgyának megjelölését;
b) a rendelkező részben az elkövető személyi adatait, a szabálysértés megjelölését, a kiszabott büntetést (az alkalmazott intézkedést), az egyéb rendelkezéseket, a pénzbírság átváltoztatása esetére megállapított elzárást, továbbá a végrehajtásra és a jogorvoslat lehetőségére való utalást;
c) tömör indokolást, utalva a megállapított tényekre, bizonyítékokra, a büntetés kiszabásánál figyelembe vett körülményekre és a szabálysértést meghatározó jogszabályra;
d) a határozathozatal helyét és idejét.
(3) Ha a kihirdetés útján közölt határozatot az arra jogosultak közül senki sem fellebbezte meg, a határozat indokolásának csupán a rövid tényállást és az alkalmazott jogszabályokat kell tartalmaznia.
(4) A határozatot a szabálysértési hatóság részéről eljáró személy írja alá.

68. § (1) A szabálysértési hatóságnak az ügy érdemében hozott első fokú határozata ellen az elkövető, valamint a sértett fellebbezhet. Aki kártérítést kért vagy a kárigényét bejelentette, illetőleg akire nézve a határozat rendelkezést tartalmaz, a határozat őt érintő része ellen ugyancsak fellebbezéssel élhet.
(2) Az eljárás során hozott egyéb határozat ellen az érintett személy akkor fellebbezhet, ha a szabálysértési hatóság bírságot (55. és 56. §) szab ki, eljárási költséget állapít meg, vagy a fellebbezést e törvény külön megengedi.
(3) Fellebbezni a határozat kihirdetésekor vagy a kézbesítéstől számított tizenöt napon belül lehet. A fellebbezést az első fokú szabálysértési hatóságnál kell benyújtani. Az első fokú szabálysértési hatóság a fellebbezést és az eljárásban keletkezett összes iratot - a fellebbezési határidő leteltétől számított 8 napon belül - felterjesztheti a másodfokú szabálysértési hatósághoz.
(4) A fellebbezésnek a határozat végrehajtására halasztó hatálya van.

69. § (1) Ha a fellebbezés elkésett, vagy azt nem a jogosult terjesztette elő, az első fokú szabálysértési hatóság a fellebbezést elutasítja.

(2) A fellebbezett ügyben a másodfokú szabálysértési hatóság rendszerint az iratok alapján dönt. Szükség esetén azonban az érdekelteket megidézheti és meghallgatásuk, valamint az egyéb beszerzett bizonyítékok alapján határoz. A bizonyítás felvételére az első fokú szabálysértési hatóságot is utasíthatja. Az érdemi határozatot harminc napon belül meg kell hozni.
(3) A másodfokú szabálysértési hatóság az első fokú határozatot
a) helybenhagyja;
b) megváltoztatja;
c) hatályon kívül helyezi és az eljárást megszünteti, vagy új eljárást rendel el, illetőleg más megfelelő intézkedést tesz.
(4) A másodfokú szabálysértési hatóság határozatának közlésére a 63. § megfelelően irányadó. A határozat kézbesítése az első fokú szabálysértési hatóság útján történik.

70. § (1) Ha felettes államigazgatási szerv a felügyeleti jogának gyakorlása során megállapítja, hogy az alárendelt szervnek a szabálysértés miatt hozott határozata vagy intézkedése jogszabály rendelkezésébe ütközik, a törvénysértést orvosolja. Ennek során a határozatot (intézkedést) az elkövető terhére nem módosíthatja, a szabálysértési eljárás törvénysértő megszüntetése esetén azonban - a határozat jogerőre emelkedésétől, illetőleg az intézkedés megtételétől számított hat hónapon belül - új eljárást rendelhet el.

71. § (1) Az ügyész felügyel a szabálysértési ügyekben eljáró szervek határozatainak és intézkedéseinek törvényességére. Ennek során az ügyészt az általános törvényességi felügyelet alapján gyakorolt jogok illetik meg, ezenfelül tárgyalási joggal részt vehet az ügyben tartott tárgyaláson.
(2) Az ügyész a törvénysértő határozat vagy intézkedés miatt a szabálysértési hatóságnál óvást nyújt be. A törvénysértő gyakorlat vagy a mulasztásban megnyilvánuló törvénysértés megszüntetése érdekében felszólalással, a jövőben bekövetkező törvénysértés veszélye esetén pedig figyelmeztetéssel él.
(3) Az óvásnak a kifogásolt határozat (intézkedés) végrehajtására halasztó hatálya van. Az elkövető terhére óvásnak csak a határozat jogerőre emelkedésétől, illetőleg az intézkedés megtételétől számított hat hónapon belül van helye.
(4) Az óvásra, a felszólalásra és a figyelmeztetésre egyébként az ügyészségről szóló jogszabályok irányadók.
(5) Az ügyésznek a pénzbírságot helyettesítő elzárás végrehajtására, illetőleg az elkövető szabadon bocsátására vonatkozó egyedi ügyekben adott utasításait az eljáró szervek teljesíteni kötelesek. Az ügyész utasítása ellen az érintett szerv a felettes ügyészhez előterjesztéssel élhet. Az előterjesztésnek nincs halasztó hatálya.

74. § (1) A pénzbírság, az eljárási költség és az elkobzás alá eső dolog értékének megfelelő összeg megfizetésére az első fokú szabálysértési hatóság részletfizetési kedvezményt vagy halasztást adhat, amely általában hat hónapig terjedhet.
(2) Az első fokú szabálysértési hatóság fontos okból a pénzbírságot helyettesítő elzárás elhalasztását vagy félbeszakítását is engedélyezheti. Ennek időtartama általában hat hónapig terjedhet. Sürgős esetben a félbeszakítást annak a szervnek a vezetője is engedélyezheti, amelynél az elzárást végrehajtják.

114. § (1) Aki vámárut a vámellenőrzés alól elvon, vagy a vámteher, illetve a vámbiztosíték megállapítása vagy beszedése szempontjából lényeges körülmények tekintetében valótlan nyilatkozatot tesz, feltéve, hogy az áru belföldi forgalmi értéke az ötvenezer forintot nem haladja meg, úgyszintén, aki e cselekmények bármelyikét megkísérli
ötvenezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Aki az (1) bekezdésben meghatározott cselekményt értékre tekintet nélkül gondatlanul követi el,
harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(3) Azt az árut, amelyre nézve a szabálysértést elkövették, el lehet kobozni.

A vámjogról, a vámeljárásról , valamint a vámigazgatásról szóló 1995. évi C. törvény (továbbiakban: vámtv.)
39. § (1) A vámhatáron át behozott vagy kivitelre kerülő vámárut/árut - ideértve a járművet és a szállítótartályt is - az árubejelentést követően a határvámhivatalnál be kell mutatni, és annak megfelelő vámigazgatási eljárás alá vonását kell kérni. A határvámhivatal a vámigazgatási eljárás mellett biztosítani köteles a növény- és állategészségügyi ellenőrzésre vonatkozó jogszabályok betartásának ellenőrzését is.
(2) A bemutatásra és a vámkezelés kérésére az a személy (szervezet) köteles, aki az árut a vámhatáron átviszi.
(3) Mentesek az árubemutatási kötelezettség alól
a) az államfőknek és a kormányfőknek, a törvényhozó testületek elnökeinek, a külföldi államok kormánya tagjainak, illetőleg a külföldi államok kormányküldöttsége tagjainak és mindezek kísérőinek használatára szolgáló áruk;
b) nemzetközi szerződés alapján a bemutatási kötelezettség alól mentesített áruk.
(4) Nem kell a határvámhivatalnak - viszonosság esetén - bemutatni
a) a külföldi államok magyarországi diplomáciai képviselői és konzuli tisztviselői, valamint a nemzetközi szervezetek tisztségviselői, továbbá az említett személyek családjának a velük közös háztartásban élő tagjai;
b) a Magyarországon megtartásra kerülő diplomáciai értekezletekre érkező, illetőleg onnan távozó küldöttségek vezetői és tagjai;
c) a külföldi államok Magyarország területén átutazó, nem magyarországi diplomáciai képviselői és konzuli tisztviselői, továbbá családtagjaik
személyi poggyászait és az általuk használt járműveket.
(5) A (4) bekezdésben említett viszonosságot az ellenkező rendelkezés kiadásáig vélelmezni kell. A viszonosság kérdésében a külügyminiszter álláspontja az irányadó.
(6) A személyi poggyász kifejezés alatt a mentességre jogosulttal együtt beérkező és kivitelre kerülő, valamint a hivatali szolgálatával összefüggésben általa vagy számára előre- vagy utánküldött azon poggyászokat kell érteni, amelyek kizárólag személyes használatra szolgáló tárgyakat tartalmaznak, ideértve a berendezkedéshez szükséges tárgyakat is, feltéve, hogy az előre- vagy utánküldött poggyász a hivatali szolgálat megkezdéséről, illetve befejezéséről adott értesítéstől számított hat hónapon belül kerül vámkezelésre.
(7) A (4) bekezdésben említett személyi poggyász kizárólag abban az esetben vonható árubemutatási kötelezettség alá, ha alapos okkal feltételezhető, hogy olyan tárgyakat tartalmaz, amelyek nem személyes használatra szolgálnak, vagy amelyek behozatala és kivitele a magyar jogszabályok szerint tilos vagy külön engedélyhez kötött, de ilyen engedélyt nem mutattak be, illetve amelyek vesztegzárra vonatkozó rendelkezések hatálya alá esnek. Az ilyen vizsgálatot csak a jogosult vagy igazolt képviselője jelenlétében lehet lefolytatni.

A vámjogról, a vámeljárásról , valamint a vámigazgatásról szóló 1995. évi C. törvény  végrehajtásáról szóló 45/1996. (III. 25.) Korm. rendelet (továbbiakban: Vhr.)
57. § (1) Az árubemutatásra kötelezett a vámhatáron átszállítani kívánt árut olyan módon köteles bemutatni a vámhivatalnak, hogy a vámhivatal által elvégzendő ellenőrző vizsgálat, valamint az elvégezhető vámvizsgálat feltételei biztosítottak legyenek.
(2) Az árubemutatási kötelezettséget az arra kötelezett a saját veszélyére és költségére teljesíti.

58. § A mellékúton történő áruszállítás esetén az árubemutatási kötelezettség szabályait - a tv. és a végrehajtására kiadott rendelet előírásai alapján - a kiadott engedély, kishatárforgalomban és határmenti gazdálkodás esetében a vonatkozó nemzetközi szerződés tartalmazza.

A vizsgálat megállapításai
	A panaszt előterjesztő jogi képviselő ügyfelének ismerőse 1996. április 22-én a Gyulai Vámhivatalnál az ország területére való belépésre jelentkezett egy Opel Rekord típusú személygépkocsival. A gépjármű a jogi képviselő ügyfelének tulajdona volt. Az eljáró pénzügyőr a vámvizsgálat során megállapította, hogy az országba belépni szándékozó személy a gépkocsi kicserélt és megnagyobbított üzemanyagtartályában, árúbejelentési és árúnyilatkozat-adási kötelezettségének elmulasztásával, 2745 Ft értékű gázolajat kívánt az országba behozni.
	A Szegedi Vámhivatal vámszabálysértés elkövetése miatt az országba belépésre jelentkezett személlyel szemben szabálysértési eljárást folytatott le, melyet követően a Bü. 5190/1-1996. számú határozatában ezen személyt 10.000 Ft pénzbírsággal sújtotta és elrendelte az általa használt személygépkocsi elkobzását. Az elkobzást arra alapozta a hatóság, hogy az átalakított jármű a közbiztonságra veszélyes. A határozat ellen benyújtott fellebbezést a Vám- és Pénzügyőrség Csongrád és Békés Megyei Parancsnoksága a Bü. 10045/1996. szám alatt hozott határozatában elutasította, az első fokú szabálysértési határozatot változtatás nélkül helyben hagyta.
	A másodfokú határozat ellen az átalakított személygépkocsit használó személy - védője útján - ügyészi törvényességi felülvizsgálatot kezdeményezett. A Csongrád Megyei Főügyészség a Vám- és Pénzügyőrség Csongrád és Békés Megyei Parancsnokságának Bü. 10045/1996. számú határozata ellen, az elkobzás tekintetében óvást nyújtott be. Az óvás alapján - felügyeleti intézkedés keretében - a megyei parancsnokság a saját Bü. 10045/1996. számú másodfokú és a Szegedi Vámhivatal Bü. 5190/1-1996. számú határozatát megváltoztatta. A másodfokú hatóság a Bü. 10045/6-1996. számú határozatában a lefoglalt Opel Rekord típusú személygépkocsi és tartozékai vonatkozásában az elkobzást hatályon kívül helyezte, és az első fokú szabálysértési hatóságot (Szegedi Vámhivatal) az eljárás folytatására utasította, a lefoglalást azonban fenntartotta. A határozat indokolása - a Legfőbb Ügyészség ügyben adott iránymutató állásfoglalását is figyelembevéve - tartalmazta, hogy az Sztv. 21. § (4) bekezdése értelmében az elkobzás más (természetes vagy jogi) személy jogát nem sértheti. "Ezért a szabálysértés elkövetéséhez használt, de nem az elkövető tulajdonát képező személygépkocsinak az elkövetőtől való elkobzása törvénysértő."
	A Szegedi Vámhivatal az első fokú eljárás folytatása során elkövetőként hallgatta meg a szóban forgó gépkocsi tulajdonosát is, aki - a Bü. 5190/7-1996. számú határozat indokolása szerint - azzal valósította meg a vámszabálysértést, hogy tudott a járművét kölcsönvevő személy azon céljáról, hogy a gépkocsi üzemanyagtartályában értékesítési szándékkal üzemanyagot fog behozni az országba. A hatóság mindezt az üzemanyagot beszállító személy elkövetőként és a gépkocsit kölcsönadó személy korábban tanúként tett vallomása alapján találta bizonyítottnak. Az új szabálysértési eljárás eredményeként a szóban forgó gépkocsi tulajdonosát is 10.000 Ft pénzbírsággal sújtotta a vámhatóság és elrendelte vele szemben az elkövetéshez használt és a közbiztonságra veszélyessék nyilvánított személygépkocsinak, mint tulajdonostól való elkobzását. E határozat ellen benyújtott fellebbezést a Vám- és Pénzügyőrség Csongrád és Békés Megyei Parancsnoksága elutasította és a megtámadott Bü. 5190/7-1996. számú határozatot változtatás nélkül helyben hagyta.
	Ezt követően felügyeleti intézkedést kezdeményezett a jelen panaszt is előterjesztő jogi képviselő. Kérelme arra terjedt ki, hogy ügyfelét (a gépkocsi tulajdonosát) mentesítsék a szabálysértési bírság megfizetése alól és adják ki részére a tőle elkobzott személygépkocsit. A védő kérelmében arra hivatkozott, hogy ügyfele tanúkénti meghallgatásakor olyan vallomást tett, melyet nem lehetett volna ellene felhasználni, mert a meghallgatását végző hatóság nem megfelelően figyelmeztette jogaira. A Vám- és Pénzügyőrség Országos Parancsnoksága Nyomozati és Szabálysértési Főosztálya a felügyeleti intézkedés iránti kérelemben foglaltakat nem teljesítette. Megállapította, hogy mind az első-, mind a másodfokú szabálysértési eljárás törvényes és jogszerű volt. Az országos parancsnokság rámutatott arra, hogy a Szegedi Vámhivatalban 1996. május 23-án készült tanú meghallgatási jegyzőkönyv szerint az eljáró pénzügyőr - az Sztv. 60. § (2) bekezdésének megfelelően - figyelmeztette a meghallgatott személyt törvényes jogaira és a hamis tanúzás következményeire. Az országos hatáskörű szerv  hivatkozott arra is, hogy a figyelmeztetés megtörténtét sem az eljárás során, sem később nem vitatta a jogi képviselő, illetve ügyfele.
	Az országos parancsnokság elutasító válaszára tekintettel a jogi képviselő törvényességi kérelmet terjesztett elő, melyet a Legfőbb Ügyészség bírált el. A kérelem a marasztaló szabálysértési határozatok megsemmisítésére irányult. A jogi képviselő kérelmében kifejtette továbbá, hogy a Szegedi Vámhivatal szabálysértési hatósága ügyfele első - tanúkénti - meghallgatásakor nem tett eleget az Sztv. 60. § (2) bekezdésében előírt tanú kioktatására vonatkozó kötelezettségének, ugyanis nem figyelmeztették a tanúvallomás megtagadásának lehetőségére. Sérelmezte azt is, hogy a nem kellően kioktatott tanú vallomását, amely a tanúra nézve terhelő adatokat tartalmazott, a későbbiekben bizonyítékként használták fel vele szemben. 
	A Legfőbb Ügyészség - Vlü. 593/1997/1. számú levele szerint -  nem adott helyt a törvényességi kérelemnek és ezen álláspontját a megkeresésemre megismételt vizsgálata eredményeként is fenntartotta a legfőbb ügyész. 
	A legfőbb ügyész megállapította, hogy a jelen panaszt előterjesztő jogi képviselő ügyfele az 1996. május 23-án történt tanúkénti meghallgatása során - a törvényes jogaira, valamint a hamis tanúzás következményeire való figyelmeztetést követően - azt nyilatkozta, hogy azzal a céllal adta át a tulajdonát képező személygépkocsit annak a személynek, aki azzal árúbejelentési és árúnyilatkozat-adási kötelezettség elmulasztásával üzemanyagot kívánt az országba hozni, hogy kijárjon vele Romániába gázolajért és azt itthon értékesítse. Ezzel azonos tartalmúan nyilatkozott a gépkocsit kölcsönvevő személy is, aki először azt vallotta, hogy a gépkocsi tulajdonosa bízta meg az üzemanyag-csempészéssel, majd vallomását módosította és azt állította, hogy a kölcsönkért gépkocsival saját hasznára hozott be üzemanyagot az országba. 
	A legfőbb ügyész rámutatott arra, hogy a szóban forgó gépkocsi kölcsönvevője - a vámtv. 39. §-ában meghatározott árúbemutatási kötelezettség megszegésére figyelemmel - elkövette az Sztv. 114. § (1) bekezdésébe ütköző vámszabálysértést, mely cselekmény elkövetéséhez szándékosan segítséget nyújtott a gépkocsi tulajdonosa. Ezért ezutóbbi személy (tulajdonos) felelősségrevonása is indokolt volt. A gépkocsi tulajdonosának - jelen panasz érintettjének - felelősségrevonását az Sztv. 13. §-a is megalapozta, mely szerint a szabálysértés elkövetőjével azonos felelősséggel tartozik az, aki mást szabálysértés elkövetésére rábír továbbá, aki másnak a szabálysértés elkövetéséhez szándékosan segítséget nyújt. 

	A legfőbb ügyész - megkeresésemre adott tájékoztatójában - kifejtette azt is, hogy a Vám- és Pénzügyőrség Csongrád és Békés Megyei Parancsnoksága az első fokú szabálysértési határozatot helyben hagyó döntésében részletesen megindokolta, hogy mely bizonyítékok tették lehetővé a gépkocsi tulajdonosa szabálysértési felelősségének megállapítását. A szabálysértési hatóság rendelkezésére álló bizonyítékok mérlegelése helyes volt, és a bizonyítékok alátámasztották az elkövető vétkességét. Ezért az ügyben ügyészi intézkedésre nem volt lehetőség.
	A legfőbb ügyész megvizsgálta a szabálysértés elkövetéséhez eszközül használt személygépkocsi elkobzásának megalapozottságát is. Megállapította, hogy az elkobzásra az Sztv. 21. § (1) bekezdés a./ pontja alapján került sor. Eszerint kötelező az elkobzás, ha a szabálysértés elkövetéséhez eszközül használt dolog birtokban tartása a közbiztonságra veszélyes. A szabálysértési eljárás során a hatóság szakértői véleményt szerzett be a lefoglalt - átalakított üzemanyagtartályú - gépkocsira vonatkozóan. A Békés Megyei Közlekedési Felügyelet szakértőjének véleménye szerint: "Az átalakítás a közbiztonságra veszélyes közrehatással bír... A hegesztési varratok csökkentik a tartály szilárdságát, a mechanikai hatásokkal szemben a tartály - a lecsökkentett szabad magasság miatt - nincs kellően védve, így annak ellenére, hogy a gázolaj kevésbé tűzveszélyes mint a benzin, fokozott az üzemanyag elszivárgásának és tűz képződésének veszélye". 
Az elkobzásnak tehát egyidejűleg fennálló oka az volt, hogy a gépkocsit eszközül használták a szabálysértés elkövetéséhez és a gépkocsi állapota a közbiztonságra objektíve veszélyesnek minősült. Az elkobzás jogszerűsége szempontjából annak nincs jelentősége, hogy az átalakításról tudott-e a szabálysértés elkövetésében segítőként közreműködő tulajdonos vagy nem. Ezekre, valamint arra tekintettel, hogy felülvizsgálata során új tények nem merültek fel az ügyben, a legfőbb ügyésznek nem volt jogalapja ügyészi intézkedést tenni a gépkocsi elkobzása miatt sem. 
	A legfőbb ügyész felülvizsgálatának eredményét, illetve az ügyben kialakított álláspontját elfogadtam. Megállapítottam, hogy a Szegedi Vámhivatal visszásságot okozott a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tulajdonhoz való joggal összefüggésben akkor, amikor a szabálysértés elkövetéséhez használt, de az üzemanyagot árúbemutatási kötelezettség megszegésével az országba behozni szándékozó személy tulajdonát nem képező személygépkocsit ettől a személytől kobozta el. A  szabálysértés elkövetéséhez eszközül használt és a közbiztonságra objektíve veszélyesnek minősített gépkocsinak a tulajdonostól való elkobzása azonban már törvényes volt, megfelelt a vonatkozó jogszabályi előírásnak. Így ez alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem okozott. 
	A szabálysértési eljárás során a Vám- és Pénzügyőrség Csongrád és Békés Megyei Parancsnoksága az ügyben megállapított alkotmányos emberi joggal kapcsolatos visszásságot megszűntette azzal, hogy a Bü. 10045/6-1996. számú határozatában a lefoglalt Opel Rekord típusú személygépkocsi és tartozékai vonatkozásában az elkobzást hatályon kívül helyezte, és az első fokú szabálysértési hatóságot (Szegedi Vámhivatal) az eljárás folytatására utasította. Ezért ajánlást nem tettem az ügyben, a vizsgálatot befejeztem. A hasonló jellegű mulasztások jövőbeni elkerülése érdekében azonban az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. (Obtv.)  17. § (1) bekezdésére hivatkozva, felkérem a Vám- és Pénzügyőrség Csongrád és Békés Megyei Parancsnoksága vezetőjét, hogy hívja fel az alárendeltségében működő szabálysértési hatóságok állományának figyelmét a jogszabályoknak megfelelő eljárási rend maradéktalan betartására.

	Végül a panasz előterjesztőjének és ügyfelének tájékoztatása szempontjából szükségesnek tartom annak megvilágítását, hogy a szabálysértési hatóságok a bizonyítási eszközök és bizonyítékok felhasználásáról szabadon döntenek. Ebben őket csak az köti, hogy a bizonyításra váró tényállás szempontjából mi a jelentős adat, vagy tény. A bizonyítékok értékelésének szabadsága folytán a hatóságok a bizonyítási eszközöket és bizonyítékokat egyenként és összességükben szabadon értékelik és meggyőződésük szerint bírálják el. Tekintettel arra, hogy az országgyűlési biztos nem szabálysértési ügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyekben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a szabálysértési hatóságok helyett történő további mérlegelésére. Ezekre figyelemmel a szabálysértési hatóságok döntéseinek megalapozottságát nem vontam kétségbe. 

Budapest, 1999. június 16.

Dr. Polt Péter