OBH 5126/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Valach Adrien

Az eljárás megindulása:

Az Új Reflektor Magazin 1997. május 11-ei adása tudósított egy kétéves kisfiú haláláról, aki - állítólag - azért halt meg, mert az ügyletes orvos a szülők többszöri kérése ellenére nem ment ki hozzá. A riporter a film lejátszása előtt elmondta azt is, hogy az ügyben az igazságügyi orvosszakértő véleménye még nem ismert, de az orvos munkájával a település lakóinak többsége elégedetlen.

A szülők azt mondták el, hogy december 31-én és január 1-jén a falu háziorvosa látta a gyermeket, de később hiába hívták, nem ment ki. A hívás elutasítását azzal indokolta, hogy nincs ügyeleti gépkocsi sem, amivel kimehetett volna. A szülők megjegyezték, hogy az orvosnak van saját tulajdonú személygépkocsija. Az orvos válaszában arra hivatkozott, hogy a szülők nem jelezték, hogy kórházi kezelést tartanának szükségesnek, ha ezt kérik ő azonnal beutalta volna a gyermeket.

A filmben megszólaló állampolgárok - közöttük települési képviselők - elmarasztalólag nyilatkoztak az orvos tevékenységéről, mondván, hogy rendszeresen italozik és előfordult olyan, amikor több napig rendelés sem volt.

A település polgármestere úgy nyilatkozott, hogy az ügyben nem tud állást foglalni, de az orvosnak több fegyelmi ügye is volt már.

Az ügyben az élethez, valamint a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogok sérelmének veszélye miatt hivatalból vizsgálatot indítottam. Megkerestem az illetékes megyei ÁNTSZ tisztifőorvosát, vizsgálatot kérve a háziorvos szakmai tevékenységét illetően, különös tekintettel a kisfiú halálának körülményeire. Egyidejűleg tájékoztatást kértem a település polgármesterétől a község egészségügyi alapellátásának biztosításáról, ezen belül az ügyelet megszervezéséről, valamint a háziorvos elleni bejelentésekről és azok intézéséről. Információt kértem továbbá az illetékes ügyészségtől, hogy az ügyben indult-e büntető eljárás.

A megállapított tényállás

A kapott válaszokból és a rendelkezésemre álló dokumentumokból az alábbi tényállást állapítottam meg.

A települési önkormányzat az egészségügyi alapellátást egy háziorvos, egy házi betegápoló, egy orvosírnok és egy védőnő alkalmazásával látja el. A háziorvos sebész szakvizsgával rendelkezik. A gyermekorvosi ellátást egy környező városból kijáró gyermekorvos biztosítja. Az ügyeleti feladatokat négy környező községi önkormányzattal közösen szervezték meg, összevont hétvégi ügyeleti szolgálat formájában, amelyet hetente felváltva ad öt háziorvos, közöttük a tudósításban szereplő orvos. 1996. január 1-jétől minden ügyeletet adó orvos a saját gépkocsiját használja, melynek költségeit az önkormányzatok térítik. Egy hétvégi ügyelet alatt megközelítőleg 7500 személy tartozik az ügyeletes orvos ellátási körzetébe.

A Megyei Orvosi Kamara Etikai Bizottsága még megkeresésem előtt kivizsgálta a kisfiú halálának körülményeit és azt állapította meg, hogy a háziorvos szakmai mulasztást nem követett el. Álláspontja szerint a "boncolás során megállapított kórképre igen jellemző a váratlan és igen gyors állapotromlás, amely kórházi körülmények között is halálhoz vezethet".

Az ügyben büntető eljárás nem indult, a lefolytatott eljárás a halál beálltában orvosi mulasztást vagy gondatlanságot nem állapított meg.

Kérésemre az illetékes ÁNTSZ megvizsgálta a háziorvos - ügyeleten kívüli - tevékenységét is. Megállapította, hogy a háziorvos a településen hosszabb ideje végzett munkájával a lakosok többségének megbecsülését vívta ki. Orvos szakmai követelmények miatt ellene eljárás nem indult. Azonban több esetben előfordult, hogy a rendelési időt elmulasztotta. Emiatt 1994-ben és 1997-ben is folyt ellene fegyelmi eljárás.

Alkalmazott jogszabályok

1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról

8. § (4) A települési önkormányzat köteles gondoskodni az egészséges ivóvízellátásról, az óvodai nevelésről, az általános iskolai oktatásról és nevelésről, az egészségügyi és a szociális alapellátásról, a közvilágításról, a helyi közutak és a köztemető fenntartásáról; köteles biztosítani a nemzeti és az etnikai kisebbségek jogainak érvényesülését.

1991. évi XX. törvény a helyi önkormányzatok és szerveik, a köztársasági megbízottak, valamint egyes centrális alárendeltségű szervek feladat- és hatásköreiről

129. § (1) A települési önkormányzat az egészségügyi alapellátás keretében gondoskodik a körzeti egészségügyi (általános, gyermek-, fogorvosi) és a védőnői ellátásról.

1972. évi II. törvény az egészségügyről

26. § (1) Az egészségügyi alapellátás keretében az orvosi vizsgálatot és gyógykezelést – ha jogszabály másként nem rendelkezik – bármely, az alapellátás nyújtására feljogosított egészségügyi szolgálatnál igénybe lehet venni.
(2) A beteget fekvőbeteg intézetbe kell beutalni, ha korszerű vizsgálata vagy gyógykezelése csak ott biztosítható.

46. § (1) Sürgős szükség fennállása esetében az orvos köteles az orvosi ellátásra nála jelentkező beteget fogadni, vagy hívása esetében nála haladéktalanul megjelenni, őt az adott lehetőségnek megfelelően a szükséges első orvosi ellátásban részesíteni, indokolt esetben a beteget megfelelő gyógyintézetbe szállíttatni (orvosi elsősegélynyújtás). Az orvosnak ez a kötelezettsége fennáll abban az esetben is, ha az orvosi ellátás szükségességét bárhol saját maga észleli.
(3) Az azonnali orvosi ellátás céljából hívott orvos mentesül a betegnél való megjelenés és a szükséges orvosi ellátás kötelezettsége alól, ha felkeresése elháríthatatlan akadályba ütközik, vagy a haladéktalan orvosi ellátást más orvos (pl. ügyeletes orvos) útján biztosítja.

1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről

152. § (1) A települési önkormányzat az egészségügyi alapellátás körében gondoskodik:
a) a háziorvosi, házi gyermekorvosi ellátásról,

1996. évi LXIII. törvény az egészségügyi ellátási kötelezettségről és a területi finanszírozási normatívákról

3. § Az Egészségbiztosítási Alap kezelője köteles finanszírozni
a) a jogszabályokban foglalt követelményeknek megfelelő valamennyi háziorvosi és házi gyermekorvosi szolgálatot,

6/1992. (III. 31.) NM rendelet a háziorvosi és házi gyermekorvosi szolgálatról

1. § (1) A rendelet hatálya kiterjed azokra a háziorvosokra és házi gyermekorvosokra (a továbbiakban: háziorvos), akik területi ellátási kötelezettséget vállalva
a) az önkormányzattal, az önkormányzati feladatokat ellátó egészségügyi intézménnyel munkaviszonyban állnak;
b) az önkormányzattal kötött szerződés értelmében a háziorvosi feladatokat egészségügyi vállalkozási formában vagy magánorvosként végzik.
(2) A rendelet hatálya kiterjed azokra a háziorvosokra is, akik területi ellátási kötelezettséget nem vállalnak és
a) egészségügyi vállalkozási formában vagy magánorvosként;
b) üzemorvosként, az üzemegészségügyi szolgálat fenntartójának az üzemorvosi rendelő használatára vonatkozó engedélyével,
az e jogszabályban foglalt feltételekkel a bejelentkezett biztosítottak folyamatos háziorvosi ellátását vállalják és az Országos Társadalombiztosítási Főigazgatósággal finanszírozási szerződést kötöttek.

2. § (1) A háziorvosi szolgálat elsődleges, személyes és folyamatos ellátást nyújt az egészségi állapot megőrzése, a betegségek megelőzése és gyógyítása céljából.
(2) A házi gyermekorvos az (1) bekezdésben meghatározott ellátást a 14. életévét be nem töltött személyek számára biztosítja. Felkérésre a 14–18. év közötti személyeket is elláthatja.
(3) Ahol folyamatos házi gyermekorvosi szolgálat működik, a 0–14 éves gyermekeket csecsemő és gyermekgyógyász szakorvosi szakképesítéssel rendelkező háziorvos látja el. 

3. § (1) A háziorvos köteles ellátni a külön jogszabályban foglaltak szerint hozzá bejelentkezett és az általa elfogadott biztosítottakat.
(2) A háziorvos köteles ellátni továbbá a rendelési idejében hozzá forduló személyeket, ha heveny megbetegedésük vagy krónikus betegségük miatt orvosi ellátást igényelnek és ellátatlanságuk az egészséget károsító vagy a gyógyulást lassító állapotromláshoz vezethet.

4. § (1) A gyógyítómegelőző alapellátás keretében a háziorvos feladatkörébe tartozik különösen az egészséges lakosság részére nyújtott tanácsadás és szűrés, a beteg vizsgálata, gyógykezelése, egészségi állapotának ellenőrzése, orvosi rehabilitációja, illetve szükség esetén szakorvosi, vagy fekvőbeteggyógyintézeti vizsgálatra, gyógykezelésre való utalása. E feladatait a háziorvos a rendelőjében, indokolt esetben a beteg otthonában végzi.
(2) A háziorvos feladatkörébe tartozik továbbá:
d) az önkormányzattal kötött szerződésben rögzítettek szerint az ügyeleti szolgálatban való részvétel; ...
(3) A gyermekorvosi ellátás keretében a háziorvos feladatai:
h) az önkormányzattal kötött szerződés szerint a házi gyermekorvosnak a gyermekorvosi ügyeleti szolgálatban való részvétel.
(4) A gyermek és oktatási intézmények orvosi feladatait, az ügyeleti szolgálatban való részvételt és a keresőképességelbíráláson túlmenő szakértői tevékenységét a háziorvos külön díjazás ellenében végzi.

6. § (1) A háziorvosi szolgálat feladatait a háziorvos ápoló igénybevételével végzi; ezen túl igénybe vehet asszisztens szakképzettségű személyt, illetve – ahol terhes és gyermekellátás is történik – feladatait védőnő közreműködésével látja el.
(2) Az ápolók, asszisztensek munkáját a háziorvos irányítja, önállóan ápolói feladatokat csak a képzettségüknek megfelelően végezhetnek.
(3) A védőnő az önkormányzat által fenntartott védőnői szolgálat (a továbbiakban: szolgálat) tagja, aki feladatait – a szolgálat működésére és irányítására vonatkozó rendelkezések megtartásával – részben önállóan, részben a gondozottait ellátó háziorvossal, illetőleg háziorvosokkal szakmailag együttműködve végzi.

8. § (1) A háziorvosi feladatok minőségbiztosításának szervezése, a kollegiális szakmai vezető háziorvos választásának lebonyolítása és a választott vezető háziorvosok feladatainak összehangolása a Magyar Orvosi Kamara feladatkörébe tartozik.
(2) A vezetőorvos feladatait különösen:
d) az illetékes önkormányzat felkérésére részt vesz az ügyeleti szolgálatok megszervezésében;
e) összehangolja a háziorvosi szolgálattal kapcsolatos oktatási, továbbképzési feladatokat.

9. § (1) A háziorvosi feladatok sürgősségi ellátására ügyeleti szolgálatok az alábbi formában szervezhetők:
a) készenléti szolgálat,
b) összevont hétvégi ügyeleti szolgálat,
c) központi ügyeleti szolgálat,
d) sürgősségi orvosi szolgálat.
(2) Az ügyeleti szolgálatok rendjét a rendelőben kifüggesztett tájékoztatón kell közölni a lakossággal.
(3) A készenléti szolgálat a háziorvosok munkaidején kívül, munkanapokon történő sürgős orvosi ténykedések elvégzésére szervezett szolgálat, amely lakásra telepítve is ellátható.
(4) Az összevont hétvégi ügyeleti szolgálat a készenléti szolgálatban résztvevő háziorvosok munkanapján kívül történő sürgős orvosi ténykedések elvégzésére szervezett szolgálat, amelyet az adott készenléti szolgálatban résztvevő háziorvosok a kijelölt orvosi rendelőre telepítve látnak el.
(5) A központi ügyeleti szolgálatot az alábbiakban meghatározott feltételek megléte esetén lehet szervezni azon háziorvosi ellátási területekre, amelyekben nem működik a (6) bekezdésben meghatározott sürgősségi orvosi szolgálat. A központi ügyeleti szolgálat szervezésének feltételei:
a) a szükséges személyzet (orvos, ápolónő, gépjárművezető) megléte,
b) egy vagy több gépkocsi biztosítása, a szolgálatot teljesítő orvosok számától és az ellátandó területtől függően,
c) olyan távközlési lehetőség, amely biztosítja a lakosságnak a szolgálat lehető leggyorsabb elérését,
d) olyan központi fekvésű telephely, amely lehetővé teszi a szolgálatot ellátók számára az ellátási terület alakdálytalan megközelítését,
e) a sürgősségi betegellátáshoz szükséges felszerelés és berendezés.
(6) Sürgősségi orvosi szolgálatot városokban, illetve mentőállomással rendelkező községekben lehet szervezni, ha a rendelőintézetben, a mentőállomáson vagy a háziorvosi központban a nappali, illetve a 24 órás, teljeskörű sürgősségi orvosi ellátás feltételei megvannak.
(7) Az összevont hétvégi, a központi ügyeleti és a sürgősségi orvosi szolgálatot elláthatják részmunkaidős, vagy főfoglalkozású orvosok, vagy a szerződésüknek megfelelően a terület háziorvosai, valamint háziorvosi magángyakorlatot folytató orvos, illetve háziorvosi szolgáltatás nyújtására jogosult egészségügyi vállalkozás.
(8) Az ügyeleti, készenléti szolgálatot teljesítő orvos
a) orvosi ellátásban részesíti
aa) a rendelőben megjelent járóbeteget, sérültet,
ab) hívásra lakáson, szálláson a fekvőbeteget, sérültet,
ac) heti pihenőnapon és munkaszüneti napokon a folyamatos gyógykezelésre szoruló beteget;
b) gondoskodik
ba) a kórházi, szakorvosi ellátásra szoruló beteg kórházi beutalásáról, szakorvosi vizsgálatra, gyógykezelésre utalásáról,
bb) szükség esetén a betegnek az illetékes intézetbe történő szállításáról,
bc) arról, hogy a beteg kezelőorvosa megfelelő tájékoztatást kapjon a nyújtott ellátásról;
c) szükség szerint igazolja a beteg keresőképtelenségét;
d) hatósági megkeresésre vagy a sérült kérelmére orvosi látleletet készít és azt kiadja a hatóság részére, illetőleg a külön jogszabályban foglalt térítési díj megfizetését követően a sérültnek;
e) hatósági megkeresésre a betegnél (sérültnél) általános orvosi vizsgálatot végez, a szükséges véralkoholvizsgálathoz vért vesz;
f) rendkívüli esetben (tömeges sérülés, mérgezés, elemi csapás stb.) a mentést megszervezi és mindaddig irányítja, amíg a mentőszolgálat orvosa a helyszínen a mentés irányítását át nem veszi;
g) ellátja a halottakkal kapcsolatos rendelkezésekben előírt feladatokat.
(9) Az ügyeleti, készenléti szolgálatra beosztott orvos, akadályoztatása esetén, az ügyelet megkezdése időpontjáig kérheti más orvos kijelölését, illetve rendkívüli helyzetben jelentési kötelezettség mellett, maga is gondoskodhat helyettesítéséről.
10. § (1) Háziorvos – a házi gyermekorvos kivételével – az lehet, aki háziorvosi vagy általános orvostani szakorvosi szakképesítéssel rendelkezik.
(6) Házi gyermekorvos lehet az az orvos, aki csecsemő- és gyermekgyógyász szakorvosi szakképesítéssel rendelkezik.

8/1993. (III. 31.) NM rendelet  a gyógyító-megelőző intézmények és szolgálatok szakfelügyeletéről

1. § (1) A rendelet hatálya a fegyveres erők által fenntartott egészségügyi intézmények és szolgálatok kivételével kiterjed a tulajdonviszonytól, fenntartótól, illetve finanszírozótól függetlenül valamennyi gyógyító-megelőző intézmény és szolgálat, illetve tevékenység felügyeletére.

2. § (1) A szakfelügyeletet az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) a megyei (fővárosi), illetve városi (fővárosi kerületi) felügyelő szakfőorvosok (a továbbiakban: megyei és városi szakfőorvosok) útján látja el.
(3) A háziorvosok, a házi gyermekorvosok tevékenységét felügyelő városi szakfőorvosokat – lehetőleg a városi intézet illetékességi területén kívül működő alapellátást végző orvosok közül – a megyei tisztifőorvos egyetértésével a városi (fővárosi kerületi) tisztifőorvos (a továbbiakban: városi tisztifőorvos) bízza meg (3. melléklet). A városi szakfőorvos és munkahelye szakmai tevékenységét a megyei tisztifőorvos által kijelölt szakfőorvos felügyeli.

3. § (1) A szakfőorvosok szakfelügyeleti tevékenységük körében vizsgálják
a) a megelőzés, a kórismézés, a gyógyítás, az ápolás, a gondozás, a rehabilitáció és az orvosi szakvéleményezés minőségét;
c) az egészségügyi jogszabályok, valamint a szakmai irányelvek, módszertani levelek, útmutatók és elvi állásfoglalások szakmai vonatkozású rendelkezései végrehajtását;
d) a feladatok ellátásához szükséges személyi és tárgyi feltételeket;
e) a betegbeutalás rendjét;
f) az ügyeleti-készenléti ellátás rendjét és összhangját;
g) az egészségügyi vállalkozás és az orvosi magángyakorlat szakmai feltételeit, a működés szakszerűségét;
(2) A szakmai felügyelet során értékelik a felügyeleti munka és vizsgálatok eredményeit, felhívják a figyelmet az észlelt hiányosságokra, és javaslatot tesznek a szükséges intézkedésekre.
(3) A szakfőorvosok szakmai véleményt nyilvánítanak
c) minden olyan kérdésben, amelyek véleményezésére az illetékes tisztifőorvost felkérik.
(4)... Sürgős esetben a tisztifőorvos felkérésére vagy a szakfőorvos kezdeményezésére az ellenőrzést azonnal el kell végezni.
(5) A szakfőorvos tapasztalatairól tájékoztatja a vizsgált intézmény, szolgálat vagy tevékenység vezetőjét és fenntartóját, a megyei, illetve a városi tisztifőorvost. Amennyiben a szakfőorvos azonnali intézkedést igénylő súlyos hiányosságot (pl. szakmai hibát, jogszabályba ütköző cselekményt) észlel, köteles jelentését soron kívül megtenni, azt a szolgálati út betartásával az intézkedésre jogosulthoz eljuttatni.

3. melléklet a 8/1993. (III. 31.) NM rendelethez
Az alább felsorolt szakterületeken a városi tisztifőorvos mellett városi felügyelő szakfőorvos megbízása szükséges:
1. házi orvoslás
2. házi gyermekorvoslás

1991. évi XI. törvény az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról

13. § A Szolgálat
c) fegyelmi vétséget megvalósító magatartás felfedésekor kezdeményezheti a fegyelmi jogkör gyakorlójánál a fegyelmi eljárás lefolytatását;
d) bűncselekmény észlelése esetén feljelentést tesz az illetékes szervnél.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről

171. § (1) Aki foglalkozása szabályainak megszegésével más vagy mások életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból közvetlen veszélynek teszi ki, vagy testi sértést okoz, vétséget követ el ...

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról

17. § (1)... A célszerűnek tartott intézkedést – e törvény keretei között – maga választja meg.
18. § (3) Az országgyűlési biztos az általa vizsgált ügy intézőjét vagy az eljárást folytató szerv bármely munkatársát meghallgathatja, továbbá az érintett szerv vezetőjét vagy felügyeleti szervének vezetőjét, valamint az annak lefolytatására a jogszabály által egyébként feljogosított szerv vezetőjét vizsgálat lefolytatására kérheti fel.

Az érintett alkotmányos jogok

- élethez való jog [Alkotmány 54. § (1)]
- legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog [Alkotmány 70/D. § (1)]

A vizsgálat megállapítása

A tényállás alapján az ügyben megállapítottam, hogy az ügyeletes orvos eljárása alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot - a gyermek halálának bekövetkezte ellenére - nem okozott. Erre tekintettel az ügyben ajánlást nem teszek.

Budapest, 1998. június 

Gönczöl Katalin