OBH 4695/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Zséger Barbara

Az eljárás megindulása

Panaszos beadvánnyal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, melyben sérelmezte, hogy mozgáskorlátozott gyermeke közlekedési kedvezmény iránti kérelmét a jegyző elutasította.

Megállapított tényállás

A súlyos mozgáskorlátozottság tényének megállapítására vonatkozó rendelkezést a súlyos mozgáskorlátozott személyek közlekedési kedvezményeiről szóló 164/1995. (XII. 27.) Korm. rendelet tartalmazza. A rendelet szerint súlyos mozgáskorlátozott az a személy, aki az 1. számú melléklet szerinti mozgásszervi betegsége következtében tömegközlekedési eszközt önerőből nem képes igénybe venni, de életvitelszerűen nem ágyhoz kötött, illetőleg a járás, terhelhetőség, valamint tömegközlekedési jármű használata alapján közlekedőképességének minősítése során pontjainak száma 7 vagy annál több.

Panaszos gyermekét 1996-ban az orvosi szakvélemény alapján súlyos mozgáskorlátozottnak minősítették és megkapta a közlekedési támogatást. 1997. január 7-én kelt orvosi szakvélemény alapján a gyermek pontjainak száma csupán 3 volt, tehát nem súlyosan mozgáskorlátozott, ezért a jegyző a közlekedési támogatás iránti kérelemmel kapcsolatban elutasító határozatot hozott. Panaszos a határozat ellen fellebbezést nyújtott be, melyhez csatolt egy január 31-én kelt - azonos orvostól származó - I. fokú szakvéleményt. Eszerint a gyermek pontjainak száma 7 volt, tehát súlyosan mozgáskorlátozott. Az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Országos Orvosszakértői Intézetének elsőfokú orvosi bizottsága felülvizsgálata az orvosi szakvéleményt és a fellebbezést a Békés Megyei Közigazgatási Hivatal ezek alapján bírálta el. A II. fokú orvosi szakvélemény megállapította, hogy panaszos gyermeke nem súlyosan mozgáskorlátozott, pontjainak száma 3, így a fellebbezést a közigazgatási hivatal elutasította.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 18. § (3) bekezdése és a gyógyító-megelőző intézmények és szolgálatok szakfelügyeletéről szóló 8/1993. (III. 31.) NM rendelet alapján felkértem az országos tisztifőorvost, hogy az érintett háziorvos által készített két szakvélemény kiadását az orvosi szakvéleményezés minőségére tekintettel vizsgáltassa meg.

Az ügy jogszabályi háttere

164/1995. (XII. 27.) Korm. rendelet a súlyos mozgáskorlátozott személyek közlekedési kedvezményeiről

"6. § (1) A közlekedési támogatás a súlyos mozgáskorlátozott személy közlekedési többletköltségeinek részleges támogatása."

"9. § (1) A 8. § (1) bekezdése szerinti kérelemhez mellékelni kell
a) a súlyos mozgáskorlátozottság tényét igazoló, a 10. § (1) bekezdése vagy 13. § (1) bekezdése alapján kiadott orvosi szakvéleményt,..."

"10. § (1) bekezdése vagy 13. § (1) bekezdése szerinti orvosi szakvéleményt kell mellékelni.
a) az 1. számú melléklet 1.1., 1.2., 1.3., 2.3. és 2.4. pontja szerinti esetben a választott háziorvos, házi gyermekorvos, ezek hiányában a lakóhely szerinti területileg illetékes háziorvos, házi gyermekorvos (a továbbiakban: háziorvos),
b) az a) pontban nem szabályozott esetekben a háziorvos beutalása alapján (a beutalóhoz mellékelni kell a 2. számú melléklet szerinti formanyomtatványt) az illetékes szakorvos
állítja ki a személyes vizsgálat és/vagy a rendelkezésre álló orvosi lelet, vagy zárójelentés alapján.
(2) A szakvélemény igazolja
a) a közlekedőképesség minősítését,
b) azt, hogy a súlyos mozgáskorlátozott személy állapota végleges vagy változhat, illetve azt, hogy az állapota mióta áll fenn.
(3) Amennyiben az állapot változhat, a szakvéleményt évente felül kell vizsgálni."

"13. § (1) Amennyiben a 11. § (1) bekezdés szerinti határozat ellen a kérelmező azért él jogorvoslattal, mert az orvosi szakvéleményben foglaltakkal nem ért egyet, a másodfokú eljárás során az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Országos Orvosszakértői Intézetének a kérelmező lakóhelye szerint illetékes elsőfokú orvosi bizottságát (a továbbiakban: orvosi bizottság) kell megkeresni az orvosi szakvélemény felülvizsgálata céljából. Az orvosi bizottság a szakvéleményt a 3. számú melléklet szerint adja ki. Az orvosi szakvélemény vizsgálat, valamint orvosi iratok alapján is kiadható.
(2) A másodfokú orvosi szakvélemény ellen további felülvizsgálatnak helye nincs.
(3) A súlyos mozgáskorlátozottnak nem minősített személy az orvosi szakvélemény kiállítását követő évben kérhet újbóli vizsgálatot.
(4) A másodfokú határozatban a 11. § (1) bekezdésében foglaltakról értelemszerűen rendelkezni kell."

"a) súlyos mozgáskorlátozott: az a személy, aki az 1. számú melléklet szerinti mozgásszervi betegsége következtében tömegközlekedési eszközt önerőből nem képes igénybe venni, de életvitelszerűen nem ágyhoz kötött, illetőleg, a 2., vagy 3. számú melléklet szerint a járás, terhelhetőség, valamint tömegközlekedési jármű használata alapján közlekedőképességének minősítése során pontjainak száma 7 vagy annál több;"

"Az alábbiakban felsorolt állapotokban súlyos mozgáskorlátozottságot minősíteni akkor lehetséges, ha a kérelmező
– önerőből tömegközlekedési eszközt igénybe venni nem képes, mert a tömegközlekedési eszközök megállóhelyének megközelítése, a járműre történő fel- és leszállás, a szokásos méretű kézipoggyász vitele, a lépcsőn szokásos módon történő fel- és lelépkedés számára rendkívüli nehézséget vagy megoldhatatlan feladatot jelent, továbbá/vagy
– tartós állásra, fogódzkodásra, kapaszkodásra nem képes, illetve
– testközeli és testtávoli segédeszközök (pl. kerekesszék, lépcsőlift, lépcsőmászó szerkezet, személyemelő, kádbeemelő, művégtag, járógép, két mankó vagy bot, gördülő járóka vagy járókeret stb.) állandó, szükségszerű használatára rászorul."
	
"a) járás:		képtelen(3)	súlyosan nehezített(2)   nehéz(1)	normál(0)
b) terhelhetőség:	képtelen(3)	súlyosan nehezített(2)   nehéz(1)	normál(0)
c) jármű haszn.:	képtelen(3)	súlyosan nehezített(2)   nehéz(1)	normál(0)
(tömegközl.)"

8/1993. (III. 31.) NM rendelet a gyógyító-megelőző intézmények és szolgálatok szakfelügyeletéről

"2. § (1) A szakfelügyeletet az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) a megyei (fővárosi), illetve városi (fővárosi kerületi) felügyelő szakfőorvosok (a továbbiakban: megyei és városi szakfőorvosok) útján látja el."

"3. § (1) A szakfőorvosok szakfelügyeleti tevékenységük körében vizsgálják
a) a megelőzés, a kórismézés, a gyógyítás, az ápolás, a gondozás, a rehabilitáció és az orvosi szakvéleményezés minőségét;
b) a gyógyító-megelőző ellátás szakmai elveinek érvényesülését, az intézmények és szolgálatok együttműködését;
c) az egészségügyi jogszabályok, valamint a szakmai irányelvek, módszertani levelek, útmutatók és elvi állásfoglalások szakmai vonatkozású rendelkezései végrehajtását;
d) a feladatok ellátásához szükséges személyi és tárgyi feltételeket;
e) a betegbeutalás rendjét;
f) az ügyeleti-készenléti ellátás rendjét és összhangját;
g) az egészségügyi vállalkozás és az orvosi magángyakorlat szakmai feltételeit, a működés szakszerűségét;
h) az igazságügyi orvostan szakfőorvosai a halottkémlés szakszerűségét.
(2) A szakmai felügyelet során értékelik a felügyeleti munka és vizsgálatok eredményeit, felhívják a figyelmet az észlelt hiányosságokra, és javaslatot tesznek a szükséges intézkedésekre."

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról

"18. § (3) Az országgyűlési biztos az általa vizsgált ügy intézőjét vagy az eljárást folytató szerv bármely munkatársát meghallgathatja, továbbá az érintett szerv vezetőjét vagy felügyeleti szervének vezetőjét, valamint az annak lefolytatására a jogszabály által egyébként feljogosított szerv vezetőjét vizsgálat lefolytatására kérheti fel."

Az érintett alkotmányos jog

Alkotmány 70/E. §

"70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg."

Alkotmány 2. § (1) 

"A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam."

A vizsgálat megállapításai

Az országos tisztifőorvos a kért vizsgálatot megkezdte, de az érintett háziorvost betegség miatt meghallgatni nem tudta, enélkül azonban végleges véleményt nem alakíthatott ki. A panasznak a háziorvos eljárására vonatkozó részét további intézkedés céljából az Országos Tisztifőorvosi Hivatalhoz áttettem.

A  súlyos mozgáskorlátozott személyek közlekedési kedvezményeiről szóló rendelet megalkotásának célja az, hogy az egészségi állapotuknál fogva hátrányosabb helyzetben lévő személyek számára mindennapos közlekedési problémáikkal kapcsolatban a kedvezőbb feltételeket megteremtse és ezáltal esélyegyenlőségüket biztosítsa. Az esélyegyenlőség elve általános állami célkitűzés. Az államot a jogegyenlőség megvalósulását célzó intézkedések bevezetésére kötelezettség terheli. Ezen intézkedések tartalmát azonban a hatáskörrel rendelkező állami szervek állapítják meg. Az orvosok által súlyos mozgáskorlátozottnak nyilvánított személyek számára adható támogatások akkor szolgálják a jogalkotó által kitűzött célt, ha valóban azokhoz jut el, akik a jogszabály által meghatározott fokban mozgásképtelenek.

A súlyos mozgáskorlátozottság megállapítása orvosi szakkérdés, mely a választott háziorvos, illetve a háziorvos beutalása alapján az illetékes szakorvos hatáskörébe tartozik. Amennyiben a jegyző határozata ellen a kérelmező azért él jogorvoslattal, mert az orvosi szakvéleményben foglaltakkal nem ért egyet, a másodfokú eljárás során az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Országos Orvosszakértői Intézetének a kérelmező lakóhelye szerint illetékes elsőfokú orvosi bizottságát kell megkeresni az orvosi szakvélemény felülvizsgálata céljából. A másodfokú orvosi szakvélemény ellen további felülvizsgálatnak helye nincs. A súlyos mozgáskorlátozottnak nem minősített személy az orvosi szakvélemény kiállítását követő évben kérhet újbóli vizsgálatot.

Az Alkotmánybíróság 43/1995. (VI. 30.) AB határozatában rámutatott arra, hogy: "...a szociális ellátások törvényi megváltoztatásának alkotmányossági ismérvei részben függetlenek attól a kérdéstől, hogy az Alkotmány 70/E. § alapján milyen szolgáltatások illetnék meg a jogosultakat. Annak elbírálásánál, hogy a ténylegesen élvezett szolgáltatásokból mit és hogyan lehet alkotmányosan megvonni, a szociális jogok annyiban játszanak szerepet, hogy az elvonások folytán a szociális ellátás mértéke egészében nem csökkenhet a 70/E. § szerint megkövetelhető minimális szint alá." A szociális ellátórendszer kialakítása és működtetése az állam feladata, erre vonatkozóan alkotmányos kötelezettség terheli. Önmagában az, hogy a kialakított ellátási rendszer milyen típusú támogatásokat tartalmaz és hol vonja meg az adható támogatások határát, amennyiben ez nem jelenti az ellátások egy minimális szint alá csökkenését nem vezethet alkotmányos visszássághoz.

Panaszos gyermekének kérelme esetén az eljárás megfelelt a jogszabályban foglalt előírásoknak. Az érintett jogszabályokra, a megállapított tényállásra tekintettel alkotmányos joggal kapcsolatos  visszásság nem áll fenn, ezért az ügyben ajánlást nem teszek.

Budapest, 1998. november 25.

Gönczöl Katalin