OBH 4360/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindítása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert 1995. szeptember 8-án Békéscsabán összeütközött egy rendőrségi autóval és a lefolytatott szabálysértési eljárás eredményeként - véleménye szerint alaptalanul - elmarasztalták. 
	A fentiek alapján az 1993. évi LIX. tv. 16. § (1) bekezdésére, illetve a 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamisághoz, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1) bek.) 

Alkalmazott jogszabályok:
1/1975. (II. 5.) KPM–BM együttes rendelet a közúti közlekedés szabályairól (KRESZ)
24. § (1) Az úttest széléről elinduló, a várakozó helyről az úttestre ráhajtó, az út más részéről vagy útnak nem minősülő területről az úttestre ráhajtó jármű vezetőjének, az úttesten haladó járművek és gyalogosok részére elsőbbséget kell adni. 
34. § (1) Előzni abban az esetben szabad, ha
a) az előzés céljából igénybe venni kívánt forgalmi sáv olyan távolságban szabad, hogy – figyelemmel az előzni kívánó és a megelőzendő jármű sebessége közötti különbségre – az előzés a szembejövő forgalmat nem zavarja;
d) az előzés során a megelőzendő jármű mellett megfelelő oldaltávolságot lehet tartani;
e) a vezető az előzés befejezése után a járművel a megelőzött jármű elé, annak zavarása nélkül vissza tud térni.
35. § (1) Az úttest menetirány szerinti jobb oldalán álló jármű vagy ott levő egyéb akadály melletti elhaladásra (kikerülés) a 34. § (1)–(5) bekezdésében foglalt rendelkezéseket kell – értelemszerűen – alkalmazni.

1. számú függelék az 1/1975. (II. 5.) KPM–BM együttes rendelethez
A rendeletben használt egyes fogalmak meghatározása a következő:
III. A közúti forgalommal kapcsolatos fogalmak
b) Elsőbbség: továbbhaladási jog a közlekedés más résztvevőjével szemben. Azt a járművet, amelynek elsőbbsége van, az elsőbbségadásra kötelezett nem kényszerítheti haladási irányának vagy sebességének hirtelen megváltoztatására. Azt a gyalogost, akinek elsőbbsége van, az elsőbbségre kötelezett nem akadályozhatja és nem zavarhatja áthaladásában.

17/1968. (IV. 14.) Korm. rendelet egyes szabálysértésekről
Áthaladási elsőbbség és előzés szabályának durva megszegése
46. § Annak a járműnek a vezetője, aki az áthaladási elsőbbségre vagy az előzésre vonatkozó szabályokat durva módon megsérti,
húszezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
Közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése
51. § Aki a közúti közlekedés szabályait – a 43–50. § -ban meghatározott eseteken kívül – megszegi,
tízezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.

Megállapított tényállás:
	A panaszos 1995. szeptember 8-án személygépkocsijával közlekedett Békéscsaba városközpontjában. Az úttest baloldalán észrevett egy üres parkolóhelyet, ezért megállt és néhány métert visszatolatott, hogy balra be tudjon kanyarodni az úttest vonalára merőlegesen parkoló gépkocsik közé. A tolatás befejezése után az úttest jobb szélén várta, hogy a vele egyirányban haladó járművek elhaladjanak mellette.  Mögötte még két autó állt az úttest szélén. Elmondása szerint a kanyarodás megkezdése előtt hátra nézett, látta, hogy egy autó közeledik, ekkor még álló helyzetben balra tekerte a kormányt és irányjelzőjével balra jelzett. Gépkocsijának hátsó része az úttest szegélyétől 40 cm-re, az első része 50 cm távolságra volt. Elmondása szerint ebben a pillanatban a mellé érő gépkocsi az első lökhárítójának ütközött. Mindkét gépkocsiban anyagi kár keletkezett, személyi sérülés nem történt. A panaszos nyilatkozatával szemben a másik jármű vezetője azt állította, hogy az ütközés azért történt, mert a panaszos a gépkocsijával elmozdult az úttest jobb oldaláról az úttest középvonala felé, amikor ő a jármű mellé érkezett.
	A helyszínre érkező rendőrök a panaszos vétkességét állapították meg, ezért feljelentést tettek ellen a KRESZ 31. § (1) bekezdés b) pontjába és (6) bekezdésébe ütköző és a 17/1968. (IV.14.) Korm. rendelet 46. § szerint minősülő "áthaladási elsőbbség szabályainak durva megsértése" miatt. A baleset körülményeiről jelentés, helyszínrajz és fényképfelvételek készültek. 
	A Békéscsabai Rendőrkapitányság, mint első fokú szabálysértési hatóság, tárgyalás nélkül 5000 forint pénzbírsággal sújtotta a panaszost, aki a határozat ellen kifogással élt. Álláspontja szerint a balesetben részes másik gépkocsi vezetője a megengedettnél gyorsabban közlekedett, továbbá nem tartotta be a kikerüléshez szükséges oldaltávolságot. Véleménye szerint a hatóság elfogultan döntött, mert a másik jármű a rendőrség tulajdonában volt és a Békés megyei RFK műhelyvezetője vezette. Kifogásolta azt is, hogy a másik jármű vezetőjénél nem voltak okmányok, így a forgalomban sem vehetett volna részt, de az intézkedő rendőrök ezt nem tették szóvá. 
	A kifogás alapján a szabálysértési hatóság 1996. május 20-án tárgyalást tartott. A tárgyaláson a két járművezetőn kívül tanúként hallgatták ki a panaszos feleségét is. A meghallgatott felek korábbi nyilatkozataikat fenntartották. A tárgyaláson hozott határozat az előző határozatnak megfelelően, változatlan tényállással a panaszost marasztalta el. A panaszos a határozat ellen fellebbezéssel élt.
	A Békés Megyei Rendőr-főkapitányság, mint másodfokú szabálysértési hatóság a fellebbezésnek részben helyt adott, amennyiben megállapította, hogy az első fokú hatóság helytelen jogi minősítést alkalmazott. Határozatában a panaszos felelősségét változatlanul megállapította, de magatartását a KRESZ 24. § (1) bekezdésébe ütköző és a 17/1968. (IV.14.) Korm.  rendelet 51. § szerint minősülő "közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése" szabálysértésnek minősítette. Az indoklás szerint a baleset bekövetkezését a panaszos okozta, de megállapította, hogy a másik résztvevő az adott útszakaszra előírt 30 km-es sebességkorlátozást túllépte. A szabályszegést - amely egyébként a baleset bekövetkezésével nem volt okozati összefüggésben -  az elsőfokú szabálysértési hatóság elmulasztotta az elkövető terhére róni és ez a szabálysértés elévülése miatt már nem is pótolható. 
	Az Igazgatásrendészeti Osztály vezetője felhívta az első fokú hatóság figyelmét arra, hogy a cselekmények minősítésére fordítsanak nagyobb figyelmet, továbbá észrevételezte, hogy a balesetben érintett másik járművezető nyilvánvaló szabálysértési felelőssége ellenére, annak megállapítására nem került sor. Az érintett szerv vezetőjét felhívta, hogy a hasonló problémák megelőzése érdekében a szükséges intézkedéseket tegye meg. 
	A panaszos a jogerős másodfokú határozat hatályon kívül helyezése érdekében a belügyminiszterhez fordult. Az ORFK Panaszirodája értesítette a panaszost, hogy a miniszter a rendőrség hatáskörébe tartozó ügyben közvetlenül nem intézkedhet, ezért beadványát az ORFK Igazgatásrendészeti Osztályához továbbították. Az Igazgatásrendészeti Osztály 1997. február 10-én értesítette a panaszost, hogy a jogerős határozat megalapozott, ezért felügyeleti intézkedés megtételére nincs jogalap.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos beadványa és az eljáró hatóságtól beszerzett iratok alapján a következők nyertek megállapítást:
	A panaszos ügyében folytatott szabálysértési eljárás a hatályos jogszabályoknak megfelelően, kellő alapossággal lett lefolytatva. A panaszos a hozott határozatok ellen élhetett  jogorvoslati jogával és ennek alapján a másodfokú szabálysértési hatóság korrigálta az első fokú hatóság téves jogi minősítését, egyben az észlelt, de már nem orvosolható hiányosságok miatt megtette a hatáskörébe tartozó intézkedéseket. 
	A rendőrség a panaszos felelősségét annak alapján állapította meg, hogy a járműveken keletkezett sérülések szerint a panaszos gépkocsija az ütközés pillanatában mozgott. A fényképfelvételek is igazolták, hogy a rendőrségi gépkocsi sérülései csak az első kerék után kezdődtek, tehát az ütközés akkor történt, amikor a jármű eleje részben már túlhaladt a panaszos gépkocsijának elején. 
	A másodfokú szabálysértési hatóság helyesen állapította meg azt is, hogy a baleset bekövetkezése szempontjából közömbös volt, hogy a másik jármű vezetője a sebességkorlátozást túllépte, mert a KRESZ 24. § (1) bekezdése szerint az úttest széléről elinduló, a várakozó helyről az úttestre ráhajtó, az út más részéről vagy útnak nem minősülő területről az úttestre ráhajtó jármű vezetőjének, az úttesten haladó járművek és gyalogosok részére elsőbbséget kell adni. 
	A KRESZ 24. §-a az elsőbbség szabályozásánál kizárólag a kötelezetti oldalt veszi számításba, és írja elő az elsőbbségadásra kötelezett magatartását. A KRESZ 1. számú függeléke III/b) pontja is csupán a kötelezetti oldalról szabályozva határozza meg az elsőbbséget, amely továbbhaladási jog a közlekedés más résztvevőjével szemben: az elsőbbségadásra kötelezett az elsőbbséggel rendelkezőt a haladási irányának vagy a sebességének a hirtelen megváltoztatására nem kényszerítheti.
	A speciális rendeltetésű igazgatásrendészeti szabályok tehát az elsőbbségi helyzetben közlekedő jármű sebességéről különös előírásokat nem tartalmaznak, ezért az elsőbbségadásra kötelezett jármű vezetője eredményesen nem hivatkozhat az elsőbbséggel rendelkező jármű megengedettnél nagyobb sebességű haladására. Az elsőbbséggel rendelkező sebességtúllépésének csak akkor lehet közreható jelentősége, ha a sebességre visszavezethetően (így pl. útkanyarulat, bukkanó takaró hatása miatt) a jármű kellő körültekintés mellett sem lett volna észlelhető. Az adott esetben azonban a panaszos - a szabálysértési tárgyaláson előadott nyilatkozata szerint - látta a felé közeledő másik járművet,  ezért őt a másik járművezető a haladási sebességével meg nem téveszthette: így a sebességtúllépésnek a baleset bekövetkezésében nem volt közreható oka.
	A megfelelő oldaltávolság meglétének vagy hiányának, illetve a balesetben való közrehatásának kérdésében a hatóság mérlegelési jogkörében hozta meg a döntését. A közúti közlekedést szabályozó KRESZ-nek több olyan rendelkezése is van, amelyek egyidejűleg, együttesen és azonos hatásirányban nem érvényesülhetnek, ezért a közúti igazgatásrendészeti szabályok megfelelő értelmezés és a konkrét körülményekkel való egybevetés nélkül a mindennapi közlekedés gyakorlatában alkalmazhatatlanok lennének. 
	A vizsgálat tárgyát képező esetben a kikerülésre és az ennek során betartandó oldaltávolságra vonatkozó szabály, vagy az úttest széléről történő elindulásnál az elsőbbség megadására vonatkozó szabály érvényesítéséről kellett a hatóságnak döntenie. A hatóságok a döntéshozatalnál a helyszíni vizsgálat és a járműveken talált sérülések alapján levonható következtetések mérlegelése útján alakították ki álláspontjukat, amely szerint a balesetet a panaszos járművének mozgása okozta, így a másik jármű vezetője a baleseti veszélyhelyzetet már nem tudta elhárítani.
	Az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a hatóság döntésének alapjául szolgáló bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. A szóban forgó esetben erre utaló adatok nem merültek fel, ezért a vizsgálatot alkotmányos visszásság hiányában lezárom.

Budapest, 1998. június

Dr. Polt Péter