OBH 4165/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Garamvári Miklós

A vizsgálat megindítása

Hivatalunknál állampolgári panaszt terjesztettek elő. A Panaszos beadványában sérelmezte, hogy Budapest XIII. Kerületi Önkormányzatának Polgármesteri Hivatala (a továbbiakban: Polgármesteri Hivatal) valamint a Főváros Közigazgatási Hivatal (a továbbiakban: Közigazgatási Hivatal) nem a kellő körültekintéssel járt el a panaszos motorbenzin és gázolaj kiskereskedelmi forgalmazására vonatkozó jövedéki engedély iránti kérelmével kapcsolatban. 

Az ügyben a vizsgálatot 1997. szeptember 18-án megindítottam.

A vizsgálat megindításával egyidejűleg megkerestem a Fővárosi Közigazgatási Hivatal vezetőjét tekintettel arra, hogy a rendelkezésemre bocsátott dokumentumok  alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság fennállására engedtek következtetni.

A vizsgálat megállapításai 

A rendelkezésemre álló adatok alapján megállapítottam, hogy a kérelem tárgyában a  Polgármesteri Hivatal 1996. október 24-én, VII-1190/3/1996. számon eljárást megszüntető határozatot hozott. Tekintettel arra, hogy a határozat a fellebbezést kizárta, a panaszos a Fővárosi Közigazgatási Hivataltól, mint felettes szervtől 1996. október 30-án felügyeleti intézkedést kért. 

A Panaszos állítása szerint beadványára a vizsgálat megindításáig nem kapott érdemi választ.

Mindezekre tekintettel az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 18. § ( 3 ) bekezdése és 24. §-a alapján felkértem a Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy vizsgáltassa meg, történt-e mulasztás a Panaszos beadványainak ügyintézésére vonatkozó szabályok megtartásában. Kértem továbbá, hogy az esetleges mulasztásért felelős személlyel szemben tegye meg a szükséges intézkedéseket.

A Közigazgatási Hivatal vezetője által lefolytatott vizsgálat megállapította, hogy a BTM Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. ügyvezetője 1996. augusztus 29-i keltezéssel beadvánnyal fordult a Polgármesteri Hivatalhoz gépjármű üzemanyag forgalmazására. A Polgármesteri Hivatal jegyzője 1996. szeptember 10-én - 15 napos határidőt szabva - levélben szólította fel a Panaszost hiánypótlásra. A Panaszos a hiánypótlásnak nem tett eleget, hanem levelet írt a jegyzőhöz. A jegyző a levélre 1996. október 2-án válaszolt, és ismételten felhívta a Panaszos figyelmét arra, hogy ügye intézését akadályozza, ha nem adja át a kért dokumentumokat.

A Panaszos a felhívásnak ismét nem tett eleget, hanem vitába kezdett a jegyzői felhívás tartalmáról. A jegyző erre a levélre is válaszolt. Levelében tájékoztatta a Panaszost arról, hogy miért van szükség a jövedéki engedély beszerzésére illetőleg az előző vállalkozásra kiadott engedély leadására, majd ezt követően az eljáró hatóság 1996. október 24-én határozattal szüntette meg az eljárást.

A Panaszos ezt követően a Közigazgatási Hivatalhoz fordult és az első fokú eljárást törvénysértőnek minősítve, kérte annak felülvizsgálatát.

A Panaszos a választ meg sem várva 1996. október 30-i keltezéssel ismételten levelet írt, amelyben a válasz elmaradását sérelmezte, egyúttal felügyeleti intézkedést kért a jegyzői megszüntető határozat törvénysértő voltára hivatkozva. A Közigazgatási Hivatal bekérte az iratokat a Polgármesteri Hivataltól. Ezt követően az ügyben intézkedés nem történt. 

Az általam kért és a Közigazgatási Hivatal vezetője által elrendelt vizsgálat megállapította, hogy a Panaszost valóban sérelem érte az eljárás jelentős elhúzódása miatt. Felhívásom alapján az 1997. október 8-án hozott meghozott másodfokú határozatban megsemmisítették az első fokú hatóság megszüntető határozatát és a jegyzőt új eljárásra utasították, mert a jegyző az általa hozott határozatban - annak ellenére, hogy az ügydöntő, érdemi határozat volt - nem biztosította a Panaszosnak a jogorvoslat lehetőségét.   

A rendelkezésemre álló dokumentumok alapján megállapítottam, hogy a Közigazgatási Hivatal elhúzódó eljárásával, a Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményét sértve, a Polgármesteri Hivatal pedig a Magyar Köztársaság Alkotmányának 57. § (5) bekezdésében deklarált jogorvoslati jogosultság megsértésével alkotmányos visszásságot okozott.

A 72/1995.(XII.15) AB határozat elvi éllel szögezte le:

" Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt – még a kérelemre indult eljárásokban sem – az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát – a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán – kikényszeríthesse.

Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen. A döntés hiánya miatt nem nyújthat be fellebbezést, s nem kérhet bírósági felülvizsgálatot sem. Ezen jogorvoslati eszközök igénybevételét ugyanis a törvények – kiemelten az Áe. 62., 71. és 72. §-ai – csak a már meghozott határozat megtámadása céljából teszik lehetővé.

A közigazgatási szerv kártérítési felelősségének bírósági megállapításából eredő fenyegetettsége ugyan valamelyest a határozat túlzott késedelem nélküli kiadására ösztönöz, de nem általánosan. A kár megtérítésére irányuló követelés ugyanis legfeljebb a mulasztás következményeként keletkezett kár utólagos igénylésére nyújt lehetőséget, magának a jogellenes helyzetnek a megszüntetésére nem.

A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van.

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. 

Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. 

(...) Akár kérelemre, akár hivatalból indul tehát az eljárás, a közigazgatási határozat előírt időben történő kiadása jogos magán- és – közvetlenül vagy közvetve – közérdeket szolgál.

Az érintett alkotmányos jog

Az országgyűlési biztos eljárása során a következő alkotmányos jogokat vizsgálta az üggyel kapcsolatban:

1. A Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

2. A Magyar Köztársaság Alkotmányának 57. § (5) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti.

Tekintettel arra, hogy a Közigazgatási Hivatal érintett ügyintézője valamint a felelős középszintű vezető köztisztviselői jogviszonya megszűnt, továbbá a Közigazgatási Hivatal vezetője a panaszok, bejelentések határidőben történő kivizsgálása érdekében a belső szervezeti egységek rendszeres beszámoltatásával valamint a főosztályi szintű vezetők részére történő felhívással megtette a szükséges intézkedéseket, a Közigazgatási Hivatal felé további ajánlással élni nem kívánok.

A hivatali mulasztásban megnyilvánuló alkotmányos visszásság  jövőbeni elkerülése érdekében az alábbi ajánlást teszem:

Felkérem Budapest Főváros XIII. Kerületi Önkormányzata Polgármesteri Hivatalának jegyzőjét, hogy gondoskodjék hivatalában az államigazgatási eljárásról szóló, 1957. évi IV. törvény által szabályozott eljárásokban a jogorvoslati jogosultság alkotmányos elvének  maradéktalan érvényesüléséről.  

Kérem, hogy ajánlásom alapján tett intézkedéseiről az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló, 1993. évi LIX. törvény 20. §-ának (1) bekezdésében meghatározott határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen.

Budapest, 1997. november    .

										Gönczöl Katalin