OBH 4089/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Almási Eszter

Az eljárás megindulása: 
 
A panaszos beadványában kislánya halálának körülményeit kifogásolta. A gyermek az Országos Kardiológia Intézetben elvégzett műtétet követő 21. napon halt meg. A panaszos véleménye szerint halálában szerepet játszott, hogy túl korán került ki az intenzív őrzőből, valamint az a tény, hogy a kislány tartósan magas lázának okát  három hétig nem tudták megállapítani.
 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) bekezdése alapján az ügyben vizsgálatot indítottam, az Alkotmányban biztosított élethez, emberi méltósághoz való jog (54. §), valamint a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (70/D. §) érintettsége folytán.

Az Obtv. 18. § (3) bekezdése alapján felkértem az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatot a panaszában foglaltak kivizsgálására. Az országos tisztifőorvos arról tájékoztatott, hogy a fővárosi tisztifőorvos a Népjóléti Minisztérium kérésére a panaszt a szakmailag illetékes felügyelő szakfőorvosok bevonásával 1997. áprilisában már kivizsgáltatta. Az egészségügyi miniszter megküldte hivatalomnak az Egészségügyi Tudományos Tanács Igazságügyi Bizottsága által, valamint az ÁNTSZ által folytatott vizsgálat anyagát és eredményét.

A megállapított tényállás:

A panaszos kislánya egy kombinált szívfejlődési rendellenességben szenvedett, amely születése után néhány héttel derült ki. 1996. augusztus 1-én az Országos Kardiológiai Intézetben szívműtéten esett át. A gyermeket ezután az intenzív osztályon kezelték a 12. napig, ahonnan szubintenzív osztályra helyezték.

A népjóléti miniszter az ÁNTSZ által lefolytatott vizsgálatot követően, a panaszost 1997. április 18-án kelt levelében tájékoztatta. A miniszter levele összegzéseként megállapítja, hogy: "a lefolytatott vizsgálat adatai szerint az ellátás szakszerű volt, annak során semmilyen foglalkozási szabályszegés vagy mulasztás nem történt". A kifogásokra a miniszter leírta, hogy a kislányt a fellépő gombás fertőzés miatt kellett elkülöníteni, ezzel az intenzív osztályról kitenni. A fertőzés okának kiderítése a kórokozó tenyésztése, beazonosítása és további vizsgálata miatt nem történt meg azonnal.

A panaszos a miniszter tájékoztatását nem tartotta megfelelőnek és újabb levelében 27 pontban foglalta össze kérdéseit.

A népjóléti miniszter ezt követően az Egészségügyi Tudományos Tanács  (továbbiakban: ETT) Igazságügyi Bizottságának állásfoglalását kérte. Az ETT Igazságügyi Bizottsága által lefolytatott vizsgálatról 1997. június 25-én készült jelentés. Az ebben foglaltak érdemben egyeznek az ÁNTSZ vizsgálatának eredményével. Ezek szerint "a műtétet megfelelő javallat alapján, kifogástalan technikával végezték", "...nem helytálló a panaszos azon megállapítása, hogy a gombatenyésztést időben elhúzódva végezték".

AZ ETT Igazságügyi Bizottsága állásfoglalása elején arra hivatkozik, hogy az eredeti kórtörténet másolata a vizsgálatkor nem állt rendelkezésre. A jelentés szerint megkísérelték beszerezni az eredeti kórtörténet másolatot, valamint az Országos Kardiológiai Intézet adott időszakra vonatkozó betegforgalmi adatait, azonban ez többszöri kísérletre sem járt eredménnyel, ezért a vélemény a rendelkezésre bocsátott dokumentumok alapján készült. Így az adatok többségét az ETT a panaszt korábban vizsgáló szakfőorvosok véleményéből nyerte. 

Alkalmazott jogszabályok:

1972. évi II. törvény az egészségügyről (1995. VII. 22-től 1996. VIII. 31-ig hatályos szöveg )

43. § (1) A gyógyító-megelőző tevékenység körében az orvosi vizsgálatnak a beteg minden panaszára és a vizsgálat során észlelt minden kóros tünetre ki kell terjednie. A beteget az adott lehetőségek között az orvostudomány mindenkori állásának, a beteg egyéni adottságainak, valamint betegsége szakának megfelelő gyógykezelésben kell részesíteni. Az orvosnak és a fogorvosnak (a továbbiakban: orvos) a legcélravezetőbb vizsgálati módszereket, gyógymódokat és gyógyító eszközöket kell alkalmaznia.
(2) Az orvosnak a legnagyobb gondossággal és körültekintéssel meg kell tennie mindazokat az intézkedéseket, amelyek a betegségek megelőzéséhez, a beteg életének megmentéséhez, gyógyulásához, munkaképességének helyreállításához szükségesek. Az orvos az általa gyógyíthatatlannak vélt beteget is a legnagyobb gondossággal köteles gyógykezelni.
(3) Az orvos gyógyító-megelőző tevékenységében a tudományosan elfogadott vizsgálati eljárásokat, gyógymódokat és gyógyító eszközöket - a fennálló jogszabályok korlátai között - maga választja meg. Az orvos felelős a beteg vizsgálata és gyógykezelése, egészségének védelme érdekében tett intézkedéseiért, illetőleg a szükséges intézkedések elmulasztásáért. 

8/1993. (III. 31.) NM rendelet a gyógyító-megelőző intézmények és szolgálatok szakfelügyeletéről

A népjóléti miniszter feladat- és hatásköréről szóló 49/1990. (IX. 15.) Korm. rendelet 4. §-a a) pontjának második francia bekezdésében kapott felhatalmazás alapján - az érdekelt miniszterekkel egyetértésben - az alábbiakat rendelem:
1. § (1) A rendelet hatálya a fegyveres erők által fenntartott egészségügyi intézmények és szolgálatok kivételével kiterjed a tulajdonviszonytól, fenntartótól, illetve finanszírozótól függetlenül valamennyi gyógyító-megelőző intézmény és szolgálat, illetve tevékenység felügyeletére.
(2) A szakfelügyelet célja a gyógyító-megelőző ellátás hatékony, az orvostudomány mindenkori színvonalának megfelelő működésének, az egészségügyi ágazati jogszabályok érvényesülésének elősegítése, a szakmai irányelvek és minőségi követelmények közvetítése és mindezek együttes megvalósításának nyomon követése.
2. § (1) A szakfelügyeletet az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) a megyei (fővárosi), illetve városi (fővárosi kerületi) felügyelő szakfőorvosok (a továbbiakban: megyei és városi szakfőorvosok) útján látja el. 

13/1994. (IX. 13.) NM rendelet
az Egészségügyi Tudományos Tanács Igazságügyi Bizottsága működéséről
1. § (1) Az Egészségügyi Tudományos Tanács Igazságügyi Bizottsága (a továbbiakban: Bizottság) feladata, hogy a bíróság, az ügyészség, a rendőrség, illetve jogszabályban meghatározott más hatóság, szerv (a továbbiakban: felülvéleményt kérő szerv) megkeresésére felülvizsgálati szakvéleményt nyilvánítson egészségügyi szakkérdésben, különösen olyan esetekben, amikor az orvosszakértői vélemények ellentétesek vagy egymástól eltérőek.
(2) A Bizottság az (1) bekezdésben foglalt feladatainak ellátása mellett véleményt nyilvánít
c) azokban az ügyekben, amelyekben a népjóléti miniszter (a továbbiakban: miniszter) arra felkéri.

A vizsgálat megállapításai 

Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése kimondja, hogy "A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani". 

A 70/D. § alapján "A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg."
 
Az 57. § (5) bekezdése szerint, mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.

Az egészségügy rendszerét érintő kérdések vizsgálata során az országgyűlési biztos és általános helyettese többször hivatkozott az Alkotmánybíróság e tárgyban hozott döntéseire, az alapjogi értelmezés gyakorlati aspektusaira. Ezzel összefüggésben a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos alapjog az államnak azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, mely a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet kell, hogy teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket biztosítja a polgárok egészséges életmódjához és életviteléhez. E feltételeket konkretizálja egyebek között az Alkotmány 70/D. §-ának (2) bekezdésében írt rendelkezés, amely az állam kötelezettségévé teszi a megfelelő egészségügyi intézmények létesítését és az orvosi ellátás megszervezését. [56/1995(IX.15.) AB hat.] 
 
Az állam említett alkotmányos kötelezettsége körében gondoskodik az egészségügyi intézmény működésének, az egészségügyi ellátás során folytatott gyakorlatának szakmai felügyeletéről, melyet a jogalkotó az ANTSZ, illetve a felügyelő szakfőorvosok kompetenciájába utal. A népjóléti miniszter az ETT Igazságügyi Bizottságának véleményét kérheti egészségügyi szakkérdésekben.
 
A konkrét ügyben a panaszos kislányának egészségügyi ellátására vonatkozóan a rendelkezésre álló dokumentumok és az ezekből megállapított vizsgálati eredmények nem tártak fel szakmai, illetve etikai szabálysértést. Az ügyben érintett valamennyi személy/szerv egybehangzóan foglalt állást amellett, hogy az egészségügyi ellátást illetően mulasztás nem terheli az egészségügyi dolgozókat Ugyanakkor a miniszter levelében megállapított vizsgálati eredmény, az ETT Igazságügyi Bizottsága által készített jelentés eredménye és a panaszos beadványában szereplő állítások között néhány kérdésben ellentmondás van. Ezek feloldására irányuló bizonyítási eljárást azonban az országgyűlési biztos számára, a rá vonatkozó törvény nem biztosít, mindez olyan szakmai, illetve etikai kérdéskör melyet az országgyűlési biztos nem vizsgálhat. Ennek alapján megállapítom, hogy a kórház részéről olyan intézkedést vagy mulasztást amely a panaszos kislányának az Alkotmányban biztosított élethez illetve legmagasabb szintű testi egészséghez való jogával összefüggésben okozott volna sérelmet, a vizsgálat nem tárt fel.

A népjóléti miniszter a panaszos beadványaiban szereplő állításokat kivizsgáltatta. Az ÁNTSZ eljárását követően az ETT véleményét is kérte az üggyel kapcsolatban. Az iratok tanúsága szerint azonban nem emelt kifogást az ellen, hogy az ETT vizsgálatához nem bocsátották rendelkezésre az eredeti egészségügyi dokumentációt, így az ETT jelentése közvetett - az ÁNTSZ vizsgálata során keletkezett - adatokon alapult.

A jogorvoslathoz való jog olyan alanyi jog, amelynek nem csupán formai, hanem tartalmi kellékei is vannak. A jogorvoslathoz való jog materiális tartalmát a kifogásolt döntést érdemi vizsgálatának kötelezettsége adja. Nem teljesül ez a kötelezettség, amennyiben a jogorvoslati kérelemre adott választ, a korábbi döntés megállapításaira alapozzák. 

Megállapítom, hogy a népjóléti miniszter azon mulasztása, hogy nem tett intézkedést az eredeti kórtörténet beszerzésére és az erre alapozott vizsgálat lefolytatására, visszásságot okozott a panaszos Alkotmányban deklarált jogorvsolathoz való jogával összefüggésben.

Ajánlás:

A feltárt visszásság orvoslására az Obtv. 20. § (1) bekezdésében biztosított jogommal élve az alábbi ajánlást teszem:

	Kezdeményezem, hogy az egészségügyi miniszter, a népjóléti miniszter
	jogutódjaként, kérje fel az ETT igazságügyi Bizottságát a panasz, eredeti
	kórtörténet adatain alapuló vizsgálatára.

Budapest, 1999. május 17. 

Dr. Polt Péter