OBH 3583/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése

Ügyintéző: Dr. Csóré Eríka
Az eljárás megindulása:

Egy 31 éves férfit a bíróság, halált okozó testi sértés bűntettében bűnösnek találta, ezért ítéletében több mint 6 éves szabadságvesztésre ítélte. Az ítélet ellen nem fellebbezett sem az elitélt, sem védője. A büntetésből két és fél évet letöltött, amikor a rendőrség megtalálta a bűncselekmény valódi tettesét. Erre tekintettel a bíróság felmentette a férfit a vád alól. A felmentő ítéletet követően a Nemzeti Etnikai Jogvédő Iroda segítségével a férfi kártalanítási pert indított az állam ellen. Időközben, 1997. augusztus elején felakasztva találták holttestét. A rendőrség álláspontja szerint önkezűleg vetett véget életének.
Hasonló eset történt egy másik férfival (Blikk c. napilap, 1997. március 14-i szám), akit emberölés bűntette miatt ítéltek el 12 év szabadságvesztésre, majd egy év letöltése után szabadlábra helyeztek. Ez a férfi is élt kártalanítási jogával.
Az ártatlanul elitéltek kártalanítási igényére vonatkozó jogszabályok felvetik a jogállamiság és a kártérítésre való jogosultság, mint alkotmányos jogok sérelmének gyanúját. Ezért hivatalból elrendeltem a jogszabályok felülvizsgálatát.

Érintett alkotmányos jogok: 

- Jogállamiság elve. (Alk. 2. § /1/ bek.)
- Törvénytelen fogvatartás és letartóztatás áldozatának kártérítésre való joga. (Alk. 55. § /3/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok:

- A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. tv. 
A 2. § (1) bek. szerint: "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam." 
Az 55. § (3) bek. így szól: "Az, aki törvénytelen letartóztatás vagy fogvatartás áldozata volt, kártérítésre jogosult."

- A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. tv. 
51. §-a szerint: "A védő köteles a terhelt érdekében minden törvényes védekezési eszközt és módot késedelem. nélkül felhasználni, a terheltet a védekezés törvényes eszközeiről felvilágosítani, jogaira kioktatni és a terheltet mentő, illetőleg a felelősségét enyhítő tények felderítését elősegíteni."

A tv. 87. § (2) bekezdése szerint: "A terheltet a kihallgatásának megkezdésekor figyelmeztetni kell arra, hogy nem köteles vallomást tenni, a vallomás tételét a kihallgatás folyamán bármikor megtagadhatja, továbbá, hogy amit mond, az bizonyítékként felhasználható. A figyelmeztetést és a terhelt válaszát jegyzőkönyvbe kell foglalni. A figyelmeztetés elmaradása esetén a terhelt vallomása bizonyítási eszközként nem vehető figyelembe. "

A tv. 383. §-a szerint: "(1) Kártalanítás jár az előzetes letartóztatásért és az ideiglenes kényszergyógykezelésért, ha

I. a büntetőeljárást azért szüntették meg, mert
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a terhelt követte el,
b) a rendelkezésre álló adatok alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, illetőleg az, hogy a cselekményt a terhelt követte el,
c) büntethetőséget kizáró ok áll fenn,
d) a bűncselekmény büntethetősége elévült, e) a cselekményt már jogerősen elbírálták;
II. a bíróság
a) a terheltet felmentette,
b) az eljárást vádelejtés miatt szüntette meg.

(2) Nincs helye kártalanításnak, ha a büntetőeljárást a cselekmény társadalomra veszélyességének csekély foka (Btk. 28. §) miatt szüntették meg.
(3) Az (1) bekezdés esetén sincs helye kártalanításnak, ha a terhelt a) a hatóság elől elrejtőzött, megszökött, szökést kísérelt meg,
b) az eredményes felderítés meghiúsítása végett a hatóság megtévesztésére törekedett, vagy egyébként neki felróhatóan okot szolgáltatott arra, hogy a bűncselekmény gyanúja reá terelődjék,
c) felmentés esetén a kényszergyógykezelését rendelték el."
- A tv. 384. §-sa így szól: " (1) A jogerős ítélet alapján kitöltött szabadságvesztésért, javítóintézeti nevelésért, illetőleg kényszergyógykezelésért a terheltnek kártalanítás jár, ha perújítás vagy felülvizsgálat folytán felmentették, enyhébb büntetésre ítélték, próbára bocsátották, illetőleg az eljárást vele szemben megszüntették, avagy megállapították, hogy a kényszergyógykezelést törvényes ok nélkül rendelték el.
(2) Nincs helye a kártalanításnak, ha a terhelt
a) az alapügyben elhallgatta azokat a tényeket vagy során hozott ítélet alapul;
b) az alapügyben hozott ítélet ellen nem fellebbezett; c) felmentése esetén kijelölt egészségügyi intézetben rendelték el."
bizonyítékokat, amelyeken a perújítás
végrehajtandó kényszergyógykezelését

A tv. 384/A. §-a szerint: " A kártalanítás módjára és mértékére a Polgári Törvénykönyvnek a szerződésen kívül okozott kárért való felelősségére vonatkozó rendelkezéseit kell alkalmazni."

A tv. 385. §-a így szól: " (1) A terhelt a jogerős felmentő ítélet, a jogerős megszüntető végzés, a perújítás vagy a felülvizsgálati eljárás eredményeképpen hozott jogerős határozat vele történő közlésétől számított hat hónapon belül terjeszthet elő kártalanítási igényt.
(2) A kérelemben meg kell jelölni a kártalanítási igény összegét, az igényt megalapozó bizonyítékokat, és csatolni kell az igényt alátámasztó okiratokat.
(3) Ha a nyomozást megszüntették, a kártalanítási igényt - a határozat közlésétől számított egy éven belül - annál a bíróságnál kell előterjeszteni, amely az előzetes letartóztatást, illetve az ideiglenes kényszergyógykezelést elrendelte.
(4) Ha a terhelt a kártalanítási eljárás lefolytatása előtt meghal, vagy a határidő eltelte előtt meghal anélkül, hogy igényét előterjesztette volna, örököse az eljárás folytatását kérheti, illetőleg a határidőn belül kártalanítási igényt terjeszthet elő."

A tv. 385/A. §-a szerint: " (1) A kártalanítást az állam köteles megfizetni. Az eljárás során a Magyar Államot az igazságügyminiszter képviseli.
(2) A kártalanítási igény elbírálása előtt be kell szerezni az igazságügyminiszter és szükség esetén az ügyész nyilatkozatát.
(3) Ha a bíróság meghallgatáson vagy tárgyaláson dönt, a terhelt részvétele kötelező."

A tv. 3858. §-a így rendelkezik: "(1) A bíróság az iratokat az eljárás lefolytatása végett a kártérítés elbírálására hatáskörrel és illetékességgel bíró polgári bíróságnak küldi meg.
(2) Az iratoknak a polgári bírósághoz történő megküldését elrendelő végzés ellen nincs helye fellebbezésnek."

 A tv. 385/C. §-a szerint: "(1) Ha a bíróság érdemben dönt a kártalanítási igényről, a bíróság határozata ellen az igazságügyminiszter is fellebbezhet.
(2) A másodfokú bíróság az elsőfokú bíróság végzésének hatályon kívül helyezése esetén a 385/B. § (1) bekezdését is alkalmazhatja."

A tv. 385/D. §-a így szól: "(1) A polgári bíróság eljárása során az a törvényben foglalt eltérésekkel a Polgári perrendtartás szabályai szerint jár el.
(2) A perben felperesként a terhelt (örökös), alperesként a Magyar Állam képviseletében az igazságügyminiszter vesz részt."

- Az Egyesült Nemzetek Közgyűlése XXI. ülésszakán. 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya kihirdetéséről szóló 1976. évi 8. törvényerejű rendelet 
9. Cikk 5. pontja szerint: "Annak a személynek, aki törvénytelen letartóztatás vagy fogvatartás áldozata volt, kikényszeríthető joga van kártalanításra."

a tvr. 14. Cikk 6. pontja így rendelkezik: "Amikor valakit bűncselekmény elkövetése miatt jogerősen elítélnek és ezt követően az elitélését hatályon kívül helyezik vagy kegyelemben részesítik azért, mert egy új vagy újonnan feltárt tény azt bizonyítja, hogy téves döntés született, azt a személyt, aki ilyen elitélés következtében büntetést állt ki, a törvénynek megfelelően kártalanítani kell, kivéve ha bizonyítást nyer az, hogy a nem ismert ténynek kellő időben való fel nem tárása teljesen vagy részben neki róható fel."

- A 30/1995. (V. 25.) AB határozat 4. pontja így szól: "Az Alkotmány 57. § (2) bekezdése szerint senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg. Az ártatlanság vélelmének egyik következménye, hogy az a személy, akinek büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozatban nem állapította meg, nem sújtható olyan jogkövetkezményekkel, amelyet a jog a bűnösség megállapításához kapcsol. Alkotmányos követelmény, hogy amennyiben a bűnösség vagy a bűnösség alapjául szolgáló tényállás megállapítására nem kerül valamilyen okból sor, úgy olyan járulékos kérdésben; mint a kártalanítás se szülessen olyan döntés, amely a bűnösséget megállapító határozathoz kapcsolódik.

Nem felelt meg ennek a követelménynek, így alkotmányellenes volt az előzetes letartóztatásért járó kártalanítás jogcímeinek a Be. 383. § (1) bekezdés a) pontja szerinti szabályozása, amely a magánindítvány hiányára alapított eljárásmegszüntetés esetének kizárásával ténylegesen olyan helyzetbe hozta az érintett személyt, mintha megállapították volna a bűnösségét. Ugyanezen okból sértette az ártatlanság vélelmét a Be. 384. § (1) bekezdése, amikor a kártalanítás jogcímei között nem ismerte el az eljárás megszüntetésének a cselekmény korábbi jogerős elbírálásán alapuló esetét."

A vizsgálat megállapításai:

A büntető jogszabályok - az Alkotmánnyal és a nemzetközi jogi szabályokkal összhangban - lehetővé teszik a személyes szabadság korlátozását a hatóság által elrendelhető kényszerintézkedések (pl. őrizetbe vétel, előzetes letartóztatás) alkalmazásával, büntetés kiszabásával, kényszergyógykezelés elrendelésével. Valamennyi esetben azonban a vonatkozó szabályokat a hatóságoknak be kell tartaniuk.
Az Alkotmány és a nemzetközi jogi szabályok (Egyezségokmány) kimondják azt is, hogy törvénytelen letartóztatás vagy fogvatartás esetén kártérítési igénnyel élhet az érintett állampolgár. Az Alkotmány külön szakasza (70/K. §) szerint a kártérítés igény bíróság előtt érvényesíthető. A kártérítési szabályok között a Be. is rendezi a bíróság hatáskörét a kártérítési igény érvényesítésére.

A Be.-ben írt hatályos kártalanítási szabályok meghatározzák a kártalanítás pozitív és negatív feltételeit. A negatív feltételek között - vagyis amikor nem jár kártalanítás - a következő esetek szerepelnek: Nem jár kártalanítás, - ha a büntetőeljárást a cselekmény társadalomra veszélyességének csekély foka (Btk. 28. §) miatt szüntették meg,
- ha a terhelt a hatóság elől elrejtőzött, megszökött, szökést kísérelt meg, az eredményes felderítés meghiúsítása végett a hatóság megtévesztésére törekedett, vagy egyébként neki felróhatóan okot szolgáltatott arra, hogy a bűncselekmény gyanúja reá terelődjék, felmentés esetén a kényszergyógykezelését rendelték el,
- ha a terhelt az alapügyben elhallgatta azokat a tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeken a perújítás során hozott ítélet alapul, az alapügyben hozott ítélet ellen nem fellebbezett, felmentése esetén kijelölt egészségügyi intézetben végrehajtandó kényszergyógykezelését rendelték eI.

A kártalanítás pozitív feltételeit nem vizsgáltam, azok ugyanis nem vetették fel alkotmányos visszásság gyanúját.
Ugyanakkor a Be.-ben felsorolt azon feltételek, melyek kizárják a kártalanítás (kártérítés) lehetőségét, egyes esetekben - véleményem szerint - alkotmányba ütköznek.

Az Alkotmány 57. § (2) bekezdése szerint senki sem tekinthető bűnösnek mindaddig, amíg büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozata nem állapította meg. Az ártatlanság vélelmének tehát egyik következménye, hogy az a személy, akinek büntetőjogi felelősségét a bíróság jogerős határozatban nem állapította meg, nem sújtható olyan jogkövetkezménnyel, amelyet a jog a bűnösség megállapításához fűz.
Az ártatlanság vélelme mellett a Be. 87. § (2) bekezdése sem hagyható figyelmen kívül. Eszerint a terheltet a kihallgatásának megkezdésekor figyelmeztetni kell arra, hogy nem köteles vallomást tenni, a vallomás tételét a kihallgatás folyamán bármikor megtagadhatja, továbbá, hogy amit mond, az bizonyítékként felhasználható. Ebből következik, hogy a terhelt tehet olyan vallomást, ami nem teljes körű, vagyis bármit elhallgathat, nem köteles a hatóság eredményes felderítését elősegíteni. A terheltet, ügyhöz való ilyen hozzáállása miatt, nem érheti hátrány a kártérítésre való jogosultsága területén sem.
Ezekre tekintettel úgy gondolom, hogy a terhelt törvénytelen fogvatartása és letartóztatása esetén sérül a kártérítésre való jog, de csorbul a jogállamiság elve is. Az alkotmányos visszásság megszüntetése érdekében indokoltnak tartom hatályon kívül helyezni a Be. 383. § (2) bekezdés b./ pontjának első részét - "...az eredményes felderítés meghiúsítása végett a hatóság megtévesztésére törekedett..." -, valamint a 384. § (2) bekezdés a./ pontját - "az alapügyben elhallgatta azokat a tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeken a perújítás során hozott ítélet alapul".

A Be. szerint kizárja a terhelt kártalanítását az olyan eset is, amikor a terhelt az alapügyben hozott ítélet ellen nem fellebbezett. Ezt a Be. indokolása kiegészíti azzal, hogy "A kártalanítást kizáró terhelti fellebbezés hiánya nem feltétlenül jelenti azt, hogy az alapügyben nem volt másodfokú bírósági eljárás. Azt azonban jelenti, hogy a másodfokú eljárásra nem a terhelt, hanem más fellebbezése folytán került sor."
A törvény indokolásából az következik, hogy még a védő fellebbezése sem nyitja meg adott esetben a kártalanítás jogcímét. Ez önmagában jogállamiságot sértő rendelkezés, hiszen maga a Be. kimondja, hogy "A védő köteles a terhelt érdekében minden törvényes védekezési eszközt és módot késedelem nélkül felhasználni,..." (Be. 51. §) Ha nem így jár el a terhelt védője, felelősséggel tartozik. Ennek a szabálynak kártalanítás esetében is érvényesülnie kell, vagyis nem tartom megalapozottnak, hogy a terhelt védőjének :fellebbezése nem nyitja meg az ártatlanul fogvatartott vagy előzetes letartóztatásba helyezett terhelt kártalanításhoz való jogát.

Ugyanakkor a Be. - azzal, hogy nem teszi lehetővé a terhelt kártalanításra való jogosultságának érvényesítését olyan esetben, amikor az alapügyben hozott ítélet ellen a terhelt nem fellebbezett - privilegizált helyzetet teremt az állam számára a Pp-ben szabályozott általános kártérítési felelősség körében. Ezzel is sérül az Alkotmányban rögzített jogállamiság és a kártérítésre való jogosultság elve, továbbá az ügyfél egyenlőség elvét sértve, ebben a körben jelenleg az állam az ügyfelek sorában "egyenlőbb" az egyenlőknél.
Előzőekre tekintettel javaslom hatályon kívül helyezni a Be. 384. § (2) bekezdésének b./ pontját is.

Vizsgálatom során áttanulmányoztam a büntetőeljárásról szóló törvény tervezetét is. Megállapítottam, hogy a "Különleges eljárások" című fejezetben szabályozott kártalanítás intézménye körében a jogalkotó változatlan formában kívánja szabályozni azokat az eseteket, amikor nem jár kártalanítás a terheltnek. '
A jogszabálytervezet - véleményem szerint - nem igazodik megfelelően az Alkotmány vonatkozó rendelkezéseihez, valamint a nemzetközi jogi szabályokhoz sem.

Ajánlás

Megkeresem az Országgyűlés Alkotmány- és Igazságügyi Bizottsága Elnökét és kérem vizsgáltassa meg, majd - annak eredményétől függően - tegye meg a szükséges intézkedéseket a büntetőeljárási törvényben szabályozott kártalanítással kapcsolatos alábbi javaslataimat érintően, illetve javaslataimat a folyamatban lévő büntetőeljárási törvény kodifikáció során is szíveskedjen érvényesíteni:

Javaslom hatályon kívül helyezni a Be. 383. § (2) bekezdés b./ pontjának első részét - "...az eredményes felderítés meghiúsítása végett a hatóság megtévesztésére törekedett..." -, valamint a 384. § (2) bekezdés a./ és b./ pontját - a./ "az alapügyben elhallgatta azokat a tényeket vagy bizonyítékokat, amelyeken a perújítás során hozott ítélet alapul", b./ "az alapügyben hozott ítélet ellen nem fellebbezett".

Budapest, 1997. szeptember 12.

Gönczöl Katalin