OBH 3378/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

Panaszos 1997. márciusában az Országgyűlési Biztosok Hivatalához érkezett beadványában a gépjárművek kötelező felelősségbiztosítására és a gépjárművek kötelező időszakos műszaki vizsgálatára vonatkozó hatályos jogi szabályozást, illetve a szabályozás által előidézett igazságtalanságokat sérelmezve fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához.
A vizsgálat a diszkrimináció tilalma megsértésének gyanúja miatt indult.

A megállapított tényállás 

Beadványában a panaszos a következőket foglalta össze: 
Panaszos és lánya mozgáskorlátozottak, a család tulajdonában lévő gépkocsi nagy segítséget jelent a helyváltoztatásban, ugyanakkor annak fenntartásával járó költségek komoly anyagi terhet jelentenek. A panaszos szerint az ő helyzete sokban hasonlít a nyugdíjasok, munkanélküliek többségének helyzetéhez, akiknek a gépkocsi fenntartása az évről-évre növekvő költségek miatt éppúgy komoly gondot jelent, mint a panaszosnak.
A beadvány elsősorban a kötelező felelősségbiztosításra vonatkozó szabályozást sérelmezi, mivel az az autójukat kevesebbet használókat aránytalanul megterheli az autót gyakrabban használókhoz képest, hiszen az alapdíj nem a gépjárművel megtett kilométerek számához, hanem a motor hengerűrtartalmához igazodik. A panaszos által készített számítások szerint a mozgáskorlátozottak lényegesen kevesebbet használják gépkocsijukat, mint mások, így ugyanannyi megtett kilométer után a mozgáskorlátozottakat arányaiban sokkal magasabb fenntartási költség terheli mint a társadalom egészséges tagjait.  Panaszos a kötelező műszaki vizsgára vonatkozó szabályozást hasonló okok miatt tartja igazságtalannak, tekintettel arra, hogy az sem a gépjármű használatának gyakoriságához, hanem a gépjármű életkorához igazodik. 

Az ügy jogszabályi háttere 

1.) 	A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 559. § 

A felelősségbiztosítás:
559. § (1) Felelősségbiztosítási szerződés alapján a biztosított követelheti, hogy a biztosító a szerződésben megállapított mértékben mentesítse őt olyan kár megtérítése alól, amelyért jogszabály szerint felelős.
(2) A biztosító a megállapított kártérítési összeget csak a károsultnak fizetheti; a károsult azonban igényét közvetlenül a biztosító ellen nem érvényesítheti. A biztosított csak annyiban követelheti, hogy a biztosító az ő kezéhez fizessen, amennyiben a károsult követelését ő egyenlítette ki.
(3) A biztosítót a károsulttal szemben a biztosított szándékos vagy súlyosan gondatlan magatartása sem mentesíti. A szándékos károkozás, továbbá a súlyos gondatlanságnak a szerződésben megállapított eseteiben azonban követelheti a biztosítottól a kifizetett biztosítási összeg megtérítését, kivéve ha a biztosított bizonyítja, hogy a károkozó magatartás nem volt jogellenes.
(4) A biztosított és a károsult egyezsége a biztosítóval szemben csak akkor hatályos, ha azt a biztosító tudomásul vette, a biztosított bírósági marasztalása pedig csak akkor, ha a biztosító a perben részt vett, a biztosított képviseletéről gondoskodott, vagy ezekről lemondott.

2.)	A gépjármű üzembentartójának kötelező felelősségbiztosításról szóló 58/1991. (IV. 13.) Kormányrendelet 
	
12.§ (1) A gépjármű-felelősségbiztosítás díjkalkulációjának és eredményelszámolásának rendjét, valamint a biztosítás alapdíját és az attól való pozitív és negatív irányú eltérés lehetséges szempontjait, a biztosítók kérelmére vagy hivatalból, a pénzügyminiszter – 	az Állami Biztosításfelügyelet javaslatára – rendeletben állapítja meg.
(2) A biztosítók által kialakított egyedi díjtételek a pénzügyminiszter által megállapított alapdíjtól legfeljebb a következő mértékben
	a) 1998-ban legfeljebb 5%-kal,
	b) 1999-ben legfeljebb 10%-kal,
	c) 2000-ben legfeljebb 15%-kal
	térhetnek el.

3.) A kötelező gépjármű-felelősségbiztosítás díjkalkulációjának és eredményelszámolásának rendjéről szóló 17/1992. (IV. 10.) PM rendelet

3.§ (4) A pénzügyminiszter a tárgyévet megelőző év október 5-éig a Magyar Közlönyben rendelet formájában közzéteszi a kötelező gépjármű-felelősségbiztosítás alapdíjait, valamint az alapdíjtól való eltérés lehetséges szempontjait.
(5) A biztosítók a közzétett alapdíjak alapján – a jogszabályban meghatározott eltérési korlátokat figyelembe véve – október 15-ig elkészítik és a Felügyelethez eljuttatják egyedileg kialakított díjkalkulációjukat.

4.) 32/1997. (XI.5.) PM rendelet mellékletének az 1998. január 1-től 1998. december 31-ig terjedő időszakra érvényes alapdíjakra vonatkozó rendelkezései:	

Az 1998. január 1-jétől 1998. december 31-ig
  terjedő időszakra érvényes alapdíjak

A határozatlan időre szóló kötelező gépjármű-felelősségbiztosítási alapdíjak 

	Személygépkocsik						Forint
	(Bonus-malust figyelembe vevő alapdíjak)	
	850 cm3 lökettérfogatig					13.440
	851 cm3 -től 1150 cm3-ig					17.280
	1151 cm3-től 1500 cm3-ig					21.840
	1501 cm3-től 2000 cm3-ig					39.120

A biztosítók által 1998. január 1-jétől 1998. december 31-ig alkalmazható egyedi díjdifferenciálási lehetőségek:
Az egyes gépjármű kategóriáknál a díjosztályba sorolás és a konkrét díj megállapítása során a biztosító – üzleti stratégiájának megfelelően – az üzembentartóra, valamint a gépjárműre vonatkozóan a javasolt szempontok alapján – a jogszabályban meghatározott mértékig – pozitív és negatív irányban egyaránt eltérhet a pénzügyminiszter által meghirdetett alapdíjtól. Az eltérés alapjául az alábbi szempontok szolgálhatnak:
I. Üzembentartó
1. Életkora
2. Neme
3. Földrajzi területi hely (lakhely, telephely, használati hely)
4. Vezetői engedély időtartama
5. Vezetők száma
6. Évente megtett kilométerek száma
7. Természetes személy, nem természetes személy
8. Díjfizetési gyakoriság
9. Díjfizetési mód
10. Forgalmi engedélyben bejegyzett tulajdonjogi korlátozás (leasing stb.)
11. 5 gépjármű feletti gépjármű flotta
12. Dohányzás
13. Gyakori károkozó
II. Gépjármű
1. 1997. év decemberéig használt ismérvek (díjosztályok, díjkategóriák, a motor hengerűrtartalma, férőhelyek száma stb.)
2. A motor teljesítménye
3. Saját tömeg
4. Megengedett együttes tömeg
5. Különleges felépítmény
6. A nemzetközi fuvarozáshoz rendelkezik-e engedéllyel, részt vesz-e abban, vagy sem
7. Szállított áru jellege, veszélyessége	
5.) A közúti járművek kötelező megvizsgálásáról szóló  5/1990. (IV. 12.) KÖHÉM rendelet  

12. § (1) A területi közlekedési felügyelet a gépjármű, a mezőgazdasági vontató, valamint ezek pótkocsijai forgalmi engedélyének érvényességi határidejét időszakos vizsgálat alapján hosszabbítja meg. Az időszakos vizsgálat nem érinti a jármű üzemben tartójának jogszabályban meghatározott – a forgalomban tartott járműve műszaki, közlekedésbiztonsági és környezetvédelmi követelményeknek megfelelőségéért fennálló – felelősségét.
(6) Az időszakos vizsgálaton az MR. 5–8., 17., 19., 21. §-ai kivételével az üzemeltetési műszaki feltételek megtartását, továbbá a közlekedésbiztonsági és környezetvédelmi tulajdonságokat érintő változtatásokat, valamint a közúti közlekedési szolgáltatást végző járművek esetében az ezekre vonatkozó külön feltételek teljesítését kell ellenőrizni.

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálat elsősorban annak megállapítására irányult, hogy a panaszos által felvetett problémák milyen alkotmányos jogokkal függenek össze. Más szavakkal: elsőként arra a kérdésre kellett választ adni, hogy az ügy jogszabályi hátterének tekinthető rendelkezések olyannak tekinthetők-e mint amelyek valamely az Alkotmányba foglalt rendelkezés érvényesülését szolgálják, illetve azokkal tartalmuknál fogva nem összeegyeztethetőek. Az ügy jogszabályi háttere és legalább egy Alkotmányba foglalt rendelkezés között megállapítható összefüggés hiánya ugyanis az országgyűlési biztosok eljárására vonatkozó szabályok szempontjából azt eredményezi, hogy alkotmányos jogokkal összefüggő sérelem megállapítása és így alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság fennállásának vizsgálata eleve kizárt. Mindezeket az indokolja, hogy a panaszos által vélt sérelem kizárólag meghatározott jogszabályi rendelkezések tartalmából származik, az országgyűlési biztosok gyakorlatában azonban a sérelmes jogszabályi rendelkezés nem azonos az alkotmányos jogokkal összefüggő sérelem - mint eljárási feltétel - fogalmával, valamely eljárási feltétel hiányában pedig az érdemi vizsgálat lefolytatására nincs mód.
Az ügy kapcsán szóba jöhető Alkotmányba foglalt rendelkezések a következők:

Alkotmány 2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

Alkotmány 70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

Alkotmány 70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.
(2) A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg.

A vizsgálat során elsőként a panaszban foglaltak és a szociális biztonsághoz való jog viszonyát elemeztem.
A szociális biztonsághoz fűződő alkotmányos jogot a mozgáskorlátozottak vonatkozásában tartalommal kitöltő jogszabályi rendelkezések száma rendkívül nagy. 1998. április 1-én fogadta el a Parlament a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvényt, amely a fogyatékossági támogatásról is tartalmaz rendelkezéseket:"22. § A 18. életévét betöltött súlyos fogyatékos személy a fogyatékossága folytán keletkező többletköltségeinek részbeni fedezésére fogyatékossági támogatásra jogosult a külön törvényben meghatározottak szerint.
23. § A fogyatékossági támogatás havi összege az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 80%-a."
A 287/1997.( XII. 29.) számú Kormányrendelet tartalmazza a fogyatékosok utazási kedvezményeiről szóló rendelkezéseket, a 17/1990. ( V. 8. ) SZEM. rendelet a fogyatékos gyermekek után járó magasabb összegű családi pótlékra vonatkozó szabályokat rendezi. A mozgáskorlátozottak lakáscélú támogatásáról rendelkezik a 77/1988. ( XII. 27. ) számú PM-ÉVM. rendelet, valamint a 106/1988. ( XII. 26. ) számú MT. rendelet.  A mozgáskorlátozott személyek közlekedési kedvezményeit szabályozza a 164/1995. ( XII. 27. ) számú Kormányrendelet. Az Alkotmány 70/E. §-ban foglaltak általános jelleggel  nevesítik az államnak a polgárok szociális biztonsága tekintetében fennálló kötelezettségeit. A mozgáskorlátozottak életkörülményeinek javítását célzó fentiekben kiragadott néhány jogszabály megalkotásával tehát az állam ennek a kötelezettségének tett eleget. A gépjárművek után fizetendő kötelező felelősség-biztosítás azonban a tulajdonjoghoz tapadó jogintézmény és mint ilyen a szociális biztonsághoz való joggal közvetlenül  összefüggésbe nem hozható. A panaszos által felvetettek és a szociális biztonsághoz való jog közötti összefüggés hiányának megállapítása után - a panaszban foglaltaknak a diszkrimináció tilalmához való viszonya vizsgálatához - a kötelező felelősség-biztosítás jogi jellegének tisztázása is szükségesnek mutatkozott.
A felelősség-biztosítás polgári jogi kategória, amelynek a biztosítások többségéhez képest az a specialitása, hogy a biztosított károkozásához kapcsolódik, tehát nem a biztosított vagyonában keletkezett kár, hanem az általa okozott kár megtérítésére irányul. A biztosítási szerződések többségére vonatkozó szabályok között szerződéskötési kötelezettségre vonatkozó rendelkezést nem találunk, ezzel ellentétes jogi megoldás érvényesül azonban egyes felelősség-biztosításoknál. Ezen eltérő szabályozás mögött a következő megfontolás húzódik meg: A felelősség-biztosítás jelentősége a kárkötelem szenpontjából az, hogy a felelősségbiztosítási jogviszony következtében a kárkötelem kötelezetti oldala úgy erősödik meg, hogy az eredeti kötelmi helyzet fenntartása mellett, alanyváltozás nélkül lehetővé válik az eredeti kötelemben nem szereplő harmadik személy - a biztosító - kötelezett helyett történő teljesítése. A biztosító teljesítőképességének erősítését szolgálja a potenciális károkozók által teljesített díj-befizetés.A felelősségbiztosítás intézménye és az arra vonatkozó szerződéskötési kötelezettség tehát lényegében a károsult érdekeit védi, hiszen nem teszi lehetővé, hogy a károsult igényének a biztos anyagi fedezettel bíró szervezet általi kielégítése a károkozó szerződéskötési hajlandóságától függjön. A panasz vizsgálatánál a felelősség-biztosítás jogi jellegét azért kellett szem előtt tartani, mert a beadvány  lényegében a mozgáskorlátozottakra vonatkozó - pozitív diszkriminációt kifejező - szabályozást hiányolja, ez pedig a felelősség-biztosításra vonatkozó szabályok alóli kivételek megteremtésével lenne egyenértékű ami nyilvánvalóan gyengítené a felelősség-biztosításra vonatkozó szabályozás mögött meghúzódó jogalkotói célkitűzés érvényesülését.
Az Alkotmánybíróság a pozitív diszkriminációra vonatkozó álláspontjáról a következőket fejtette ki: Ha valamaly társadalmi cél vagy valamely alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy a szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg, akkor a pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni. A pozitív diszkrimináció megítélésénél tehát azt kell figyelembe venni, hogy az a kedvezményezettek körébe nem tartozók szempontjából tulajdonképpen diszkriminációnak minősül, ezért alkalmazása nem lehet alkotmányos cél nélküli. 
A kötelező felelősség-biztosításra vonatkozó szabályok mögött meghúzódó jogalkotói cél és a pozitív diszkrimináció által szolgált célkitűzés összevetéséhez annak megállapítása szükséges, hogy a jelenlegi szabályozás kiket érint hátrányosan, vagyis kiknek az érdekeit szolgálná a pozitív diszkrimináció. A jelenlegi szabályozás azokat érinti hátrányosan, akik gépjárművüket viszonylag ritkábban használják. Nem helytálló a panaszos azon megállapítása mely szerint a mozgáskorlátozottak és a gépjárművüket legritkábban használók köre egymást teljes egészében átfedő halmazok, hiszen sok mozgássérült nyilván éppen azért ül az átlagnál gyakrabban gépkocsiba mert anélkül helyváltoztatása lehetettlen lenne, ugyanakkor nyilvánvalóan azok is sokan vannak, akik ugyan nem mozgássérültek, de anyagi viszonyaik nem engedik az autó gyakori használatát. Az, hogy mi tekinthető ma Magyarországon a gépjárművek "átlagos" használatának, egyébként is nehezen megállapítható. Mindezekből az következik, hogy a pozitív diszkrimináció egy rendkívül heterogén - és egyébként is nehezen meghatározható - kör érdekeit szolgálná, amely maga is tagolódik, és amelynek csak egy részét képezik a mozgáskorlátozottak. A közúti balesetek kapcsán bekövetkező károkozás rizikó-faktorainak számbavételekor ugyanakkor nem elhanyagolható az a megfontolás sem, hogy a gépkocsi viszonylag ritka használata olyan mértékű gyakorlatlanságot eredményez, amely a károkozás valószínűségét növeli. A szociális biztonsághoz való jog érvényesülését szolgáló jogszabályi rendelkezések pedig - ha nem is kompenzálják teljes mértékbenn a hátrányos vagyoni helyzetet - de az államot terhelő - és annak teljesítőképességétől is függő -kötelezettség teljesítésére alkalmasak.
A fent kifejtettekből megállapítható, hogy a panaszos által hiányolt pozitív diszkrimináció alkalmazásához szükséges társadalmi cél rendkívül nehezen körvonalazható, ezért a károsult kárának megtérítésére vonatkozó tulajdonosi igénnyel szemben - annak rovására - nem érvényesülhet. Ugyanakkor a szabályok jól meghatározott köre szolgálja a mozgáskorlátozottak helyzetének javítását.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a kötelező felelősség-biztosításra vonatkozó jelenleg hatályos szabályok a mozgáskorlátozottakra nézve nem okoznak alkotmányos jogokkal összefüggő sérelmet, ezért alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság fennállásának vizsgálata nem lehetséges.
A kötelező műszaki vizsgálatra vonatkozó szabályok a gépjármű életkorához igazodnak, ami lényegében azt jelenti, hogy a jogalkotó a gépjármű műszaki állapota szempontjából jelentőséggel bíró tényezők közül kiemelte az egyik legfontosabbat. A kötelező műszaki vizsgálatra vonatkozó szabályok lényegében a közúti közlekedésben résztvevők biztonságát szolgálják. A gépjármű használatának gyakorisága ugyanakkor a tulajdonos rendelkezési jogosultságának körébe tartozik. A mozáskorlátozottak és a gépjárművet ritkábban használók körének viszonyára vonatkozó fentiekben kifejtett megállapítások a műszaki vizsga kapcsán is irányadók. A közlekedés résztvevőinek biztonsága olyan elsőbbséget élvező érdek, amely elegendő indokot szolgáltat a tulajdonjog ilyen tartalmú kötelezettséggel való korlátozásához, vagyis az nem tekinthető alkotmányos cél nélkülinek.  Mindezekre tekintettel megállapítható, hogy a gépjárművek kötelező műszaki vizsgáztatására vonatkozó jelenleg hatályos szabályok - a panaszban kifejtett összefüggésben  - alkotmányos jogokkal összefüggő sérelmet nem okoznak. 

Budapest, 1998. november 3.

Gönczöl Katalin