OBH 2890/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	Állampolgári beadvány alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el a Kék Sziget Alapítvány által működtetett tiszasűlyi anyaotthon vezetője ellen indított büntetőeljárás ügyében.
	A beadvány szerint 1998. április 20-án, az otthonban tartott házkutatást követően az otthon vezetőjét  a szolnoki rendőrségre vitték, ahol az éjszakába nyúlóan kihallgatták, majd elengedték. Április 20-áról 21-ére virradó éjszaka ismét elvitték a rendőrök Csongrádra, ahol három napig őrizetben tartották, majd a harmadik napon a Szolnoki Bíróság letartóztatta. Őrizete alatt sem tisztálkodó eszközöket, sem váltóruhát a családja nem vihetett be hozzá, ügyvédje is csak a bíróság elé állításkor beszélhetett vele. A beadványozó méltánytalannak tartja a rendőrség eljárását.
	A beadványozó az ügyben nincs érintve. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv  eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
	Mindezek alapján a beadvány - mint nem jogosulttól származó - elutasítható lett volna, annál is inkább, mivel a büntetőeljárás még folyamatban van és az eljárás alá vont személy részére a jogorvoslati lehetőség biztosított. A törvény 17. § (1) bekezdésében meghatározott vizsgálati kötelezettségre tekintettel és az üggyel kapcsolatos ellentmondásos információk tisztázására mégis szükségesnek tartottam az ügy vizsgálatát az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása vagy kizárása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )
Védelemhez való jog (Alk. 57. § (3) bek.

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
4. § (1) A büntetőeljárásban a személyi szabadságot és más állampolgári jogokat tiszteletben kell tartani, s azok csak az e törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozhatók.
(2) A hatóságoknak az eljárás során biztosítaniuk kell az állampolgári jogokat korlátozó kényszerintézkedések törvényességét.
(3) A hatóságok tartoznak az eljárás résztvevőit jogaikról tájékoztatni és kötelességeikre figyelmeztetni.
44. § (6) A fogva lévő terhelt a védőjével szóban és írásban ellenőrzés nélkül érintkezhet.
97. § (1) Az előzetes letartóztatottal szemben csak olyan korlátozásoknak van helye, amelyeket a büntetőeljárás feladatának megvalósítása, vagy a letartóztatást foganatosító intézet rendje szükségessé tesz. Az előzetesen letartóztatott eljárási jogainak gyakorlásában, így különösen a védekezésre való felkészülésben, nem korlátozható.
(2) Az előzetesen letartóztatott
b) hozzátartozójával vagy más személlyel akár szóban, akár írásban ellenőrzés mellett érintkezhet.
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
a) büntetőeljárási jogait gyakorolhatja,
d) hozzátartozóival és – az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság jóváhagyásával – más személyekkel levelezhet, legalább havonta egyszer fogadhat látogatót, és kaphat csomagot,
h) panasz, kérelem előterjesztésére jogosult,
(2) Az előzetesen letartóztatott levelezési és látogató-fogadási joga – a védőjével való érintkezés kivételével –, valamint a csomagküldeményhez való joga a büntető eljárás eredményessége érdekében korlátozható.
19/1995. (XII. 13.) BM rendelet a rendőrségi fogdák rendjéről
1. § (1) E rendelet alkalmazásában fogvatartott a bűnügyi, a közbiztonsági és az idegenrendészeti őrizetes, az előzetesen letartóztatott, valamint az elítélt, amennyiben számára a fogvatartás helyéül rendőrségi fogdát jelöltek ki.
2. § (1) A fogvatartott
a) büntetőeljárási jogait gyakorolhatja, a fogvatartás alapjául szolgáló ügyben eljáró jogi képviselőjével kapcsolatot tarthat,
c) az előzetesen letartóztatott hozzátartozójával és – az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság jóváhagyásával – más személyekkel levelezhet, legalább havonta két alkalommal fogadhat látogatót, hetente két alkalommal kaphat csomagot,
g) panasz, kérelem előterjesztésére jogosult, kártérítésre tarthat igényt.

Megállapított tényállás:
	1998. április 20-án a Szolnok, Malom u. 16. II/10. sz. alatti székhelyű Kék Sziget Alapítvány kuratóriumának elnöke a Szolnoki Rendőrkapitányságon feljelentést tett az alapítvány által Tiszasűly, Kiséri u. 54. sz. alatt működtetett átmeneti Anya- és Gyermekotthon vezetője ellen, aki alaposan gyanúsítható azzal, hogy az alapítványnak több millió forint kárt okozott.
	Az Anyaotthon 1997. március 17-én nyílt meg, feladata a szociális vagy egészségügyi szempontból hátrányos vagy krízis helyzetben lévő anyák és gyermekeik maximum egy évig terjedő befogadása és ellátása.
	A feljelentés szerint a kuratórium által megbízott vezető - N-né - a gazdasági év végén köteles lett volna elszámolni az anyaotthon részére nyújtott adományokról és támogatásokról, de ennek a kötelezettségének nem tett eleget. Az Anyaotthon működési ideje alatt kb. 10 millió forintot használt fel. A vezető kb. 3 millió forintot vett át az anyáktól gondozási díj címén, amelyre a kuratóriumtól felhatalmazása nem volt. Adományokból és pályázati bevételekből kb. 8,8 millió forint folyt be az anyaotthonhoz. N-né költségelszámolása szerint kiadásainak végösszege kb. 6,9 millió forint volt, de ezt bizonylatokkal nem igazolta.
	Az alapítvány bankszámlájáról az otthon gazdasági vezetőjével együtt folyamatosan vettek fel különböző összegeket, azt követően is, hogy a kuratórium töröltette a pénzfelvételi jogukat.
	N-né a működési engedély megszerzéséhez a szakképzettségét hamis okirattal igazolta. A kuratórium a feljelentéssel egyidőben kinevezését visszavonta és a munkavégzés alól felmentette.
	A feljelentés alapján a Szolnoki Rendőrkapitányság közokirat-hamisítás és más bűncselekmények alapos gyanúja miatt 2251/98. bü. sz. alatt nyomozást rendelt el N-né ügyében.
 
A vizsgálat megállapításai:
	A Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányságtól beszerzett adatok alapján a következők nyertek megállapítást:
	A feljelentést követően a rendőrség két hatósági tanú folyamatos részvétele mellett házkutatást tartott az Anyaotthonban. N-né a házkutatás ellen panasszal élt, de annak módját nem kifogásolta. A házkutatást folytató nyomozók az intézkedés végrehajtása és dokumentálása során messzemenően betartották az eljárási szabályokat, a végrehajtásról video felvétel is készült. A nyomozócsoport vezetőjének engedélyével N-né a házkutatás alatt több helyre is telefonált, így kapcsolatba lépett egy budapesti védőügyvéddel is, aki azonban közölte vele, hogy nem tud Szolnokra utazni. A nyomozócsoport a házkutatással egyidőben 16 tanút hallgatott ki, akik a bűncselekmény alapos gyanúját alátámasztották.  
	A házkutatás 1998. április 20-án 16.50 órakor kezdődött és 21.30 órakor fejeződött be, ezt követően N-nét a Szolnoki Rendőrkapitányságra szállították és gyanúsítottként kihallgatták. A kihallgatás 22.20 órakor kezdődött és kb. 10-15 percig tartott, mert a gyanúsított a vallomástételt megtagadta, a gyanúsítás ellen panasszal élt. Kihallgatása után N-né a lakására távozott.
	A panaszokat a rendőrség másnap, április 21-én terjesztette fel a Szolnok Városi Ügyészséghez. A vezető ügyész az iratok tanulmányozása után a panaszokat elutasította és a nyomozó hatóságot utasította, hogy a gyanúsítottat állítsa elő és vegye őrizetbe. Javasolta, hogy a nyomozást a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Rendőr-főkapitányság Vizsgálati Osztálya vegye át. Az ügyész rendelkezése alapján N-nét keresték napközben a lakásán, de nem tudtak a lakásába bejutni, ezért előállítására csak 22.30 órakor került sor. A gyanúsítottal szemben kényszerítő eszközt (bilincselést) nem alkalmaztak. Az őrizetbe vételi határozatot 23.30 órakor hirdették ki. Az eljáró rendőrtiszt 23.45-kor a gyanúsított kérésének megfelelően telefonon értesítette N-né leányát, közölte vele az őrizetbe vétel tényét és azt, hogy másnap tisztasági csomagot és élelmiszert hozhat be édesanyjának.
	A szolnoki fogda zsúfoltsága miatt a gyanúsítottat át kellett szállítani a Csongrádi Rendőrkapitányság fogdájába. Erről még az éjszaka folyamán szintén tájékoztatták a leányát, aki a közlést tudomásul vette.
	A Vizsgálati Osztály adatai szerint a gyanúsított leánya a kiértesítés és a csomagküldési lehetőségről való tájékoztatás ellenére nem kereste fel a csongrádi fogdát, de április 22-én meghatalmazást adott egy szolnoki ügyvédnek, aki a meghatalmazását április 23-án csatolta be, a gyanúsított kihallgatása alkalmából. A védő jelen volt a gyanúsított bírói meghallgatásán is, ezt követően több alkalommal találkozott védencével.
	Az ügy előadója április 28-án rendkívüli beszélőt engedélyezett a gyanúsítottnak, aki ezen a napon leányával találkozhatott, majd a rendes látogatási napon - május 8-án - leányát és nagybátyját fogadta.
	A beadványozó állításával szemben - amely szerint április 27-ig nem volt lehetőség arra, hogy bárki találkozhassék N-nével - a védő április 23-án és 26-án találkozott védencével. A rendőrségi fogdák rendjéről szóló 19/1995. (XII.13.) BM rendelet nem teszi lehetővé, hogy az őrizetesek látogatót fogadjanak, erre csak az előzetes letartóztatottnak van joga. A jogszabálynak megfelelően a gyanúsított letartóztatását követően engedélyezték számára a látogatók fogadását.
	A fentiek alapján megállapítható, hogy az ügyben érintett hatóságok a hatályos jogszabályok szerint jártak el, az eljárás alá vont személy alkotmányos jogai nem sérültek, a védelemhez való joga akadálytalanul érvényesült.
	A beadványozó sérelmesnek és méltánytalannak tartja az N-né ellen indított büntetőeljárást. A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5. § (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás indokoltságát, az annak során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. A szóban forgó esetben erre utaló adatok nem merültek fel, ezért a vizsgálatot alkotmányos visszásság hiányában lezárom.

Budapest, 1998. június

Gönczöl Katalin