OBH 2531/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindítása:
	Dr. K. T. ügyvéd panasszal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert védencét - B. Zs. budapesti lakost - a Gyulai Rendőrkapitányságon gépkocsi lopás gyanúja miatt letartóztatták és a kihallgatásakor előadott kérése ellenére védőjét csak késve értesítették. A panasz szerint B. Zs.-t elfogásakor a rendőrök bántalmazták, a látleletet a védő késve kapta meg. A gyanúsított, meghatalmazott védője jelenlétében beismerő vallomást tett, ennek ellenére előzetes letartóztatását fenntartották, míg társát szabadon engedték. 
	A fentiek alapján az 1993. évi LIX. tv. 16. § (1) bekezdésére, illetve a 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jogok:
Védelemhez való jog (Alk. 57. § (3) bek.

Alkalmazott jogszabályok:
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
16. § (1) A rendőr kényszerítő eszközt csak a törvényben meghatározott feltételek fennállása esetén alkalmazhat. Nincs helye a kényszerítő eszköz további alkalmazásának, ha az ellenszegülés megtört és a rendőri intézkedés eredményessége enélkül is biztosítható.
17. § (1) A Rendőrség a feladatának ellátása során a testi épséghez, a személyes szabadsághoz, a magánlakás, a magántitok és a levéltitok sérthetetlenségéhez, a személyes adatokhoz, valamint a tulajdonhoz fűződő jogokat a törvényben foglaltak szerint korlátozhatja.
(2) A rendőri intézkedés során a kényszerítő eszköz alkalmazása esetén lehetőleg kerülni kell a sérülés okozását, az emberi élet kioltását. Az intézkedés folytán megsérült személy részére – amint ez lehetséges – segítséget kell nyújtani, szükség esetén a rendőr gondoskodik arról, hogy a sérültet orvos elláthassa, kórházi elhelyezése esetén a hozzátartozó vagy más, a sérülttel kapcsolatban álló személy erről értesüljön.
18. § (1) A fogvatartott részére biztosítani kell azt a lehetőséget, hogy egy hozzátartozóját vagy más személyt értesítsen, feltéve, hogy ez nem veszélyezteti az intézkedés célját. Ha a fogvatartott nincs abban a helyzetben, hogy e jogával élhessen, az értesítési kötelezettség a Rendőrséget terheli. Ha a fogvatartott fiatalkorú vagy gondnokság alá helyezett, haladéktalanul értesíteni kell törvényes képviselőjét vagy gondnokát.
47. § A rendőr – intézkedése során – az ellenszegülés megtörésére testi erővel cselekvésre vagy a cselekvés abbahagyására kényszerítést (testi kényszert) alkalmazhat.
48. § A rendőr bilincset alkalmazhat a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy
a) önkárosításának megakadályozására,
b) támadásának megakadályozására,
c) szökésének megakadályozására,
d) ellenszegülésének megtörésére.
49. § (1) A rendőr a szolgálatban rendszeresített, vegyi vagy elektromos sokkoló eszközt, illetőleg rendőrbotot vagy kardlapot alkalmazhat
a) a mások vagy saját életét, testi épségét, illetőleg a vagyonbiztonságot közvetlenül veszélyeztető támadás elhárítására,
b) a jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni ellenszegülés megtörésére.
3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
51. § (1) A rendőr szolgálata jogszerű teljesítésekor köteles intézkedéseinek érvényt szerezni, ennek érdekében előzetes figyelmeztetés után joga van kényszerítő eszközök alkalmazására. Ha a figyelmeztetést a körülmények nem teszik lehetővé, a kényszerítő eszközök előzetes figyelmeztetés nélkül is alkalmazhatók.
(2) A rendőr kényszerítő eszköz alkalmazása során a testi épséghez fűződő jogokat köteles tiszteletben tartani, és a testi épséget csak a legszükségesebb mértékben veszélyeztetheti.
(3) A kényszerítő eszközök alkalmazását követően a rendőr elöljárója vizsgálja annak szükségességét, jogszerűségét, az arányosság követelményének megtartását, melynek során:
– meghallgatja azt, aki a kényszerítő eszköz alkalmazása során megsérült, valamint az eseménynél jelenlévő személyeket;
– szükség esetén tisztázza a rendőr jelentésében észlelt ellentmondásokat.
(4) Megállapításairól részletes jelentést készít. Ha a megállapítása szerint a kényszerítő eszközök alkalmazására törvényes feltételek hiányában került sor, az intézkedő rendőr ellen az eset súlyának megfelelő eljárást kezdeményez.
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
6. § (1) A terheltet megilleti a védelem joga.
(2) A hatóságok kötelesek biztosítani, hogy az, akivel szemben a büntetőeljárást folytatják, az e törvényben meghatározott módon védekezhessék.
(3) A terhelt érdekében az eljárás bármely szakaszában védő járhat el. A terhelt az eljárás megindításától kezdve védőt választhat.
47. § Védő részvétele a büntetőeljárásban kötelező, ha
a) a bűncselekményre a törvény öt évi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést rendel;
48. § (1) Védőt elsősorban a terhelt hatalmazhat meg. A meghatalmazásról a terhelt törvényes képviselője vagy nagykorú hozzátartozója is gondoskodhat; a meghatalmazásról a terheltet értesíteni kell.
7/1989. Legf. Ü. utasítás a nyomozás törvényessége feletti felügyeletről és a nyomozás befejezése utáni ügyészi feladatokról
1. § (1) A nyomozás törvényessége feletti ügyészi felügyelet feladata, hogy az ügyész jogosultságai felhasználásával minden szükséges intézkedést megtegyen a nyomozó hatóságok (rendőrség, vám- és pénzügyőrség, ügyészi nyomozás) nyomozási tevékenysége törvényessége érdekében.
7. § (1) Az ügyész fokozott felügyeletet gyakorol, ha az 1. § (1) bekezdésében írt feladat teljesítéséhez erre szükség van, így különösen, ha a bizonyítás bonyolult, ha a nyomozás során lényeges törvénysértést, mulasztást, a nyomozás eredményességét vagy törvényességét veszélyeztető körülményt észlel.
(3) Fokozott ügyészi felügyelet esetén az ügyész a döntés, intézkedés végett hozzá megküldött, általa bekért vagy utasításra felterjesztett nyomozási iratokat teljes terjedelemben megvizsgálja. Haladéktalanul megtesz minden intézkedést, amely a nyomozás törvényessége feletti felügyeleti feladata megvalósításának érdekében szükséges.

Megállapított tényállás:
	A panaszos későbbi védence, B. Zs. és barátja, valamint két barátnőjük 1996. november 2-án, szombaton délután érkeztek Gyulára egy kölcsönkért gépkocsival. November 3-án a hajnali órákban, B. Zs. és társa eltulajdonított egy előző esete megfigyelt, kb. 8 millió forint értékű gépkocsit. B. Zs. a bűncselekmény elkövetéséhez a gépkocsi üzemanyagtartályának kifeszített zárja segítségével a helyszínen készített kulcsot. A hamis kulcs készítéséhez használt eszközöket Budapestről hozta magával. A lopást rövid időn belül felfedezték és az időközben különvált elkövetőket a rendőrség elfogta. B. Zs. a lopott gépkocsival menekült, de Vésztő községben a rendőrök annyira megközelítették, hogy a gépkocsit elhagyva, a kerteken keresztül, gyalogosan próbált megszökni. Amikor hosszabb üldözés után utolérték, az elfogásnak ellenszegült, ezért vele szemben gumibot használatra került sor. Elfogásának polgári személyek is tanúi voltak. A testi kényszer és a gumibot használat törvényességét a Szolgálati Szabályzat alapján az illetékes elöljáró részletesen kivizsgálta és megállapította, hogy az jogszerű volt.
	Az elfogás után B. Zs.-t a vésztői rendőrörsre előállították, majd orvoshoz kisérték, ahol a sérüléseiről látlelet készült. Gyanúsítottkénti kihallgatására a Gyulai Rendőrkapitányságon került sor november 3-án 11.45 órai kezdettel. A gyanúsítás ellen panasszal élt és kijelentette, hogy védőül dr. K. T.-t kívánja meghatalmazni, vallomást csak az ő jelenlétében fog tenni. Kihallgatásán a rendőrség által kirendelt védő vett részt. B. Zs. őrizetben lévő társát - aki a bűncselekmény elkövetésében tevőlegesen nem vett részt és november 4-én részletes vallomást tett - november 5-én szabadon bocsátották.
	B. Zs. 1996. november 6-án írta alá az ügyvédi meghatalmazást dr. K. T. részére. A Gyulai Városi Bíróság november 5-én hozott végzést letartóztatása ügyében, fellebbezését a Békés Megyei Bíróság elutasította. B. Zs.-vel szemben a Vas Megyei Rendőr-főkapitányság területén is felmerült hasonló bűncselekmények gyanúja. A Gyulai Városi Ügyészség november 6-án a 7/1989. Legf.Ü. utasítás 10. § (1) bek. alapján fokozott ügyészi felügyeletet jelentett be.
	B. Zs. folytatólagos kihallgatására november 19-én, meghatalmazott védője jelenlétében került sor. Elismerte, hogy a bűncselekmény elkövetéséhez szükséges eszközöket - a reszelőt és két db. nyerskulcsot - ő hozta magával Budapestről, Gyulán a szállodába hamis néven jelentkezett be, a bűncselekmény ötlete tőle származott, a gépkocsi tanksapkájából a zárbetétet ő vette ki, a hamis kulcsot ő készítette, majd ő indította be és vezette az így ellopott gépkocsit. 
	A nyomozás befejezése után, 1997. január 22-én került sor az iratok ismertetésére. Az iratismertetésen az előzetesen értesített, meghatalmazott védő nem kívánt részt venni. A letartóztatásban lévő B. Zs. ügyében a vádirat 1997. január 31-én készült el.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos kifogásolta, hogy őrizetbe vett védencének a gyanusítotti kihallgatása során előadott kérését - hogy védőt kíván meghatalmazni és csak meghatalmazott védője jelenlétében hajlandó vallomást tenni - a hatóság nem vette figyelembe és védence őrizetbe vételéről csak annak családjától értesült.
	A beszerzett iratok alapján megállapítható, hogy B. Zs. november 3-án történt őrizetbe vételekor nem kérte senkinek, így családjának az értesítését sem. Első kihallgatására a déli órákban került sor, ekkor a gyanúsítás ellen panasszal élt, mert nyilatkozata szerint nem követte el a bűncselekményt. Ezen a kihallgatáson már kirendelt védő volt jelen. A gyanúsított a kirendelt védőt kérte meg, hogy értesítse dr. K. T. budapesti ügyvédet, ezt a védő a gyanúsítást követően közölte a kihallgatást végző nyomozóval. Az ügy előadóját a gyanúsított nem bízta meg az értesítéssel. 
	Az értesítés időpontja az iratokból nem állapítható meg, de az előzetes letartóztatás tárgyában november 5-én került sor a bírói meghallgatásra, ezen még a kirendelt védő vett részt. A gyanúsított a kérésétől számított harmadik napon, november 6-án írta alá dr. K. T. meghatalmazását, amit a védő november 8-án juttatott el a nyomozó hatósághoz. A meghatalmazott védővel történt időpont egyeztetés alapján került sor november 19-én a gyanúsított folytatólagos kihallgatására, amelyen már a meghatalmazott védő is részt vett. 
	Az Alkotmány 57. § (3) bekezdése akként rendelkezik, hogy a büntetőeljárás alá vont személyeket az eljárás minden szakaszában megilleti a védelem joga. A védelemhez való jog mellett a törvény kötelezi is a hatóságokat, hogy azt a terhelt javára biztosítsák. A védelem jogának érvényesítésében jelentős helye van azon törvényi rendelkezéseknek, amelyek a terhelt szabad védőválasztására, a védő bevonásának jogára vonatkoznak. A meghatalmazott védő a hatóságok előtt meghatalmazásának becsatolását követően járhat el, ez a tény jogosítja fel a védőt eljárási jogainak gyakorlására. A bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. sz. BM Utasítás 271. pontja szerint a gyanúsított védelemhez való jogát a bűncselekmény alapos gyanújának közlésétől kell biztosítani. A 273. pont szerint ha a védelem kötelező és a gyanúsított vagy más erre jogosult személy védőt nem hatalmaz meg, a nyomozó hatóság három napon belül határozattal rendel ki védőt. A 275. pont szerint a fogva tartott gyanúsítottnak módot kell nyújtani arra, hogy a meghatalmazást vagy annak visszavonását a védővel közölje. A vizsgált ügyben a gyanúsított ezzel a jogával olyan formában élt, hogy a kirendelt védőt kérte meg a választott védő értesítésére. 
	Tekintve, hogy a gyanúsított érdekében az eljárás kezdetétől fogva védő járt el - november 8-ig kirendelt, utána meghatalmazott védő - így a nyomozó hatóság mulasztást nem követett el és a gyanúsítottnak a védelemhez való alkotmányos joga nem sérült.
	A panaszos kifogásolta, hogy védencének társát, beismerő vallomása után szabadon engedték, ugyanakkor védencét letartóztatták, sőt a letartóztatás tárgyában tartott bírósági meghallgatásról sem értesítették. A beszerzett adatok alapján megállapítható volt, hogy a bírósági meghallgatás időrendben megelőzte a védői meghatalmazás benyújtását, tehát a nyomozó hatóság nem követett el mulasztást, amikor erről nem értesítette a panaszost. A meghallgatáson a kirendelt védő jelen volt, aki a bíróság végzése ellen fellebbezést jelentett be, így a gyanúsított a védelem szempontjából nem került hátrányosabb helyzetbe.
	 Tekintettel arra, hogy az előzetes letartóztatást a bíróság rendeli el és az állampolgári jogok országgyűlési biztosának hatásköre a bíróságokra és a bírói döntésekre nem terjed ki, ezért az előzetes letartóztatás megalapozottságát és időtartamát nem vizsgáltam. 
	A panaszos sérelmezte, hogy a védence sérüléseiről készült látleletet az eljáró hatóság, kifejezett kérése ellenére csak 1997. január 31-én bocsátotta rendelkezésére, a rendőri bántalmazás miatt ezért nem tudott feljelentést tenni.
	Az iratokból és a főkapitányság vezetőjének tájékoztatásából megállapíthatóan a meghatalmazott védő november 19-én részt vett a gyanúsított folytatólagos kihallgatásán. A kihallgatás során az elfogáskor alkalmazott kényszerintézkedésekre és a gyanúsított sérüléseire vonatkozó kérdés vagy indítvány nem hangzott el. A védő sem ekkor, sem később olyan tartalmú indítványt nem terjesztett elő a nyomozó hatóság felé, amelyben kérte volna a védence elfogásakor keletkezett sérülésekről szóló látlelet kiadását. A bűnügyi iratokban található feljegyzés szerint az ügy előadója 1997. január 21-én telefonon értesítette a védőt az iratismertetés időpontjáról, amelyen a védő nem kívánt részt venni. A nyomozás iratai január 27-én átadásra kerültek a nyomozást felügyelő Gyulai Városi Ügyészségnek, tehát január 31-én csak az ügyészségtől kaphatta meg az iratok között elhelyezett látlelet másolatát. A fentiek alapján a látlelet kiadásával kapcsolatban nem állapítható meg a hatóság mulasztása vagy a védelem jogainak sérelme.  
	Összegezve: a beadvány adatai, valamint a vizsgált hatóságtól és a Gyulai Városi Bíróságtól beszerzett iratok alapján a panaszban foglaltakkal kapcsolatban nem állapítható meg alkotmányos visszásság, ezért a további vizsgálatot megszüntetem.

Budapest, 1998. május

Dr. Polt Péter