OBH 2398/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss László

Az eljárás megindítása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert 1996. szeptember 18-án a lakásában bántalmazták, de - annak ellenére, hogy a helyszínre hívott rendőr járőr az elkövetők személyazonosságát megállapította - az ügyben tett feljelentését először elutasították, majd később felvették ugyan, de intézkedés nem történt. A bejelentés alapján  az 1993. évi LIX. tv. 16. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamisághoz, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1) bek.) 
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
24. § (1) A rendőr köteles a feladatkörébe tartozó segítséget, illetőleg a hozzáfordulónak a tőle elvárható felvilágosítást megadni.
(4) A rendőrt a jogainak érvényesítése végett bárki felkérheti más személy igazoltatására. Ha az igazoltatást kérő valószínűsíti, hogy az igazoltatáshoz jogos érdeke fűződik, és a személyazonosságát igazolja, a rendőr a kérést teljesíti. Az igazoltatott adatait a rendőrkapitányság adja ki az igazoltatást kérőnek, ha az adatokhoz fűződő jogosultságát hitelt érdemlően igazolja.
(5) Ha az igazoltatást kérő az igazoltatást követő 8 napon belül az adatok kiadását nem kéri, vagy a jogosultságát nem igazolja, az igazoltatottnak a (4) bekezdés alapján felvett adatait meg kell semmisíteni.
(6) Az adatok kiadásáról az igazoltatott személyt írásban értesíteni kell. Az értesítésben közölni kell az igazoltatást kérő igényének indokait. Ha az igazoltatott kéri, az igazoltatást kérő személyazonosító adatait vele közölni kell.

3/1995. (III. 1.) BM rendelet a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról
12. § (3) A rendőr magánindítványra büntethető bűncselekmény észlelése esetén a feljelentés megtételére jogosult kérésére megadja a szükséges felvilágosítást.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
22. § A büntethetőséget kizárja:
h) a magánindítvány hiánya,
31. § (1) A törvényben meghatározott esetekben a bűncselekmény csak magánindítványra büntethető.
(2) A magánindítvány előterjesztésére a sértett jogosult.
170. § (1) Aki más testi épségét vagy egészségét sérti, ha a sérülés vagy a betegség nyolc napon belül gyógyul, a könnyű testi sértés vétségét követi el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(7) Az (1) bekezdésben meghatározott vétség elkövetője csak magánindítványra büntethető.
176. § (1) Aki másnak a lakásába, egyéb helyiségébe vagy ezekhez tartozó bekerített helyre erőszakkal, fenyegetéssel, hivatalos eljárás színlelésével bemegy, vagy ott bent marad, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
183. § (1) A 176–177. és a 178–181. §-ban meghatározott bűncselekmények elkövetői magánindítványra büntethetők.
BH1982. 42. A magánlaksértés alap- és minősített esete magánindítványra büntethető, de közvádra üldözendő bűncselekmény, ezért az emiatt tett feljelentést a bíróság köteles az ügyészséghez megküldeni [Be. 54. § (1) bek., 313. § (3) bek. a) pont, Btk. 176. §, 183. § (1) bek.].

1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
4. § (3) A hatóságok tartoznak az eljárás résztvevőit jogaikról tájékoztatni és kötelességeikre figyelmeztetni.
54. § (1) Könnyű testi sértés, magántitok megsértése, levéltitok megsértése, rágalmazás, becsületsértés és kegyeletsértés esetén a vádat mint magánvádló a sértett képviseli, ha az elkövető magánindítványra büntethető.
127. § (1) A nyomozást határozattal meg kell tagadni, ha a feljelentésből vagy a feljelentés kiegészítése során szerzett adatokból megállapítható, hogy
b) a büntethetőséget kizáró vagy megszüntető ok áll fenn;
123. § (1) Magánindítványra büntethető bűncselekmény miatt csak a jogosult feljelentése alapján indítható büntető eljárás. A magánindítvány előterjesztésére jogosultnak minden olyan nyilatkozatát, amely szerint az elkövető büntetőjogi felelősségrevonását kívánja, magánindítványnak kell tekinteni.
(3) A magánindítványt attól a naptól számított 30 napon belül kell előterjeszteni, amelyen a magánindítványra jogosult a bűncselekmény elkövetőjének kilétéről tudomást szerzett. A (2) bekezdés esetén ezt a határidőt attól a naptól kell számítani, amelyen a magánindítványra jogosult a hatóság felhívásáról tudomást szerzett. A meghalt sértett hozzátartozója a még nyitva álló idő alatt terjesztheti elő a magánindítványt.
(4) A magánindítvány előterjesztésére nyitva álló határidő elmulasztása miatt igazolásnak nincs helye.
129. § (1) A nyomozás megtagadásáról a nyomozó hatóság, a Btk. 22. §--ának e) pontjában meghatározott büntethetőséget kizáró ok, a Btk. 32. §- ának d) pontjában meghatározott büntethetőséget megszüntető ok fennállása esetén, illetőleg ha a feljelentést az ügyésznél tették, az ügyész határoz. A nyomozást megtagadó határozatot közölni kell a sértettel, továbbá azzal, aki feljelentést tett, vagy magánindítványt terjesztett elő. Ha a határozatot a nyomozó hatóság hozta, azt az ügyésznek is megküldi.
A magánvádas eljárás
311. § (1) E törvény rendelkezéseit a magánvád alapján folytatott büntetőeljárásban az e fejezetben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
314. § (1) Az eljárás feljelentés alapján indul meg. Ebben elő kell adni, hogy a feljelentő ki ellen, milyen cselekmény miatt és milyen bizonyítékok alapján kéri a büntető eljárás lefolytatását. A feljelentést a bíróságon kell írásban vagy szóban megtenni; a szóbeli feljelentést jegyzőkönyvbe kell foglalni.
(2) A nyomozó hatóság a hozzá érkezett feljelentést az illetékes bíróságnak küldi meg. Az ügyész a feljelentést akkor küldi meg a bíróságnak, ha a vád képviseletét nem veszi át.
(3) Kölcsönösen elkövetett könnyű testi sértés, rágalmazás vagy becsületsértés esetén az egyik fél sérelmére elkövetett bűncselekmény miatt megindult eljárásban a 212. § (6) bekezdése szerinti tanácsülésig a másik fél abban az esetben is jogosult a magánindítvány előterjesztésére, ha ennek határideje lejárt, feltéve, hogy a büntethetőség még nem évült el.

Megállapított tényállás:
	A panaszos bejelentésében előadta, hogy 1996. szeptember 18-án 19.00 óra körül szóváltásba keveredett a lakásához közeli kocsma tulajdonosával. Hazaérkezése után rövid idővel a kocsma tulajdonosa és egy ismeretlen férfi kereste a lakásán. A lakás ajtaját a panaszos édesanyja nyitotta ki, akit - a szintén az ajtóban álló feleségével együtt - félrelöktek, majd az előszobába belépve a panaszossal dulakodni kezdtek. A panaszost a kocsma tulajdonosa ököllel arcul ütötte, aki erre a behatolókat könnygáz szóróval lefújta. A támadók ezután elhagyták a lakást, de kb. 1 óra múlva rendőrökkel együtt tértek vissza.
	A VIII. kerületi Rendőrkapitányság járőrei a lakásban tartózkodókat és az intézkedést kezdeményező személyeket is igazoltatták. Az intézkedésről készült jelentésük szerint közölték velük, hogy "a Kerületi Kapitányságon 8 nap után kérhetik ki egymás személyi adatait." A panaszossal közölték azt is, hogy "menjen el orvoshoz, vetessen látleletet és ha kíván, feljelentést tehet a fent nevezett személyekkel szemben polgári peres úton. Valamint magánlaksértés miatt is feljelentést tehet a fent nevezett személyekkel szemben, szintén polgári peres úton." 
	A panaszos bejelentésében előadta, hogy másnap bement a kapitányságra feljelentést tenni, de a szolgálatot teljesítő rendőr azt a tájékoztatást adta, hogy az eljárást hivatalból meg fogják indítani. Miután kb. egy hónapig semmi nem történt az ügyben, ismét elment a rendőrségre, hogy érdeklődjön, illetve feljelentést tegyen. Ekkor azzal utasították el, hogy az esemény óta több, mint 30 nap eltelt, ezért az ügy "elévült". Csupán akkor voltak hajlandók jegyzőkönyvet felvenni, amikor kilátásba helyezte, hogy az országgyűlési biztoshoz fordul. 
	A kapitányságtól beszerzett információk szerint nincs nyoma annak, hogy a panaszos az eseményt követő napon a kapitányságon járt volna, az igazoltatott személyek adataiért egyik fél sem jelentkezett, a feljelentés felvételére 1996. november 28-án került sor. A feljelentésben - a panaszos által időközben beszerzett látlelet eredményére tekintettel - a Btk. 170. § (1) bekezdésébe ütköző könnyű testi sértésként minősítették a cselekményt.
	A kapitányság 1997. január 16-án 148-13-97/1996.ált. számú levélben értesítette a panaszost, hogy magánindítványát 30 napon túl terjesztette elő, ezért hatóságuk "magánindítvány hiánya miatt az ügyben eljárni nem tud, így abban nem kezdeményez eljárást." 

A vizsgálat megállapításai:
	A VIII. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjétől bekért adatok alapján a vizsgálat több pontatlanságot állapított meg a rendőrség eljárásában.
	A cselekmény helyszínén intézkedő rendőrjárőr a jogi tájékoztatás keretében tévesen közölte a panaszossal az igazoltatott személyek adatainak átadására vonatkozó határidőt, mivel azokat nem 8 nap után, hanem az Rtv. 24. § (5) bekezdés alapján 8 napon belül kérheti a jogosult. Téves volt az az útbaigazítás is, hogy feljelentését "polgári peres úton" érvényesítheti. Nem hívták fel a figyelmét arra, hogy a sérelmezett cselekmények csak magánindítványra büntethetők és a magánindítványt milyen határidőben és hol terjesztheti elő. 
	A kapitányság vezetőjének tájékoztatása szerint nem sikerült megállapítani, hogy a panaszos határidőn belüli feljelentési szándékát a rendőrségen elutasították volna. Abból következően, hogy a panaszos az eseményt követő napon látleletet vétetett, az elkésettség ellenére is ragaszkodott a feljelentés felvételéhez és végül az állampolgári jogok országgyűlési biztosához fordult, feljelentési szándéka határozottnak, a feljelentés megtételére irányuló sikertelen kísérletekre vonatkozó állítása hitelesnek fogadható el. 
	Valószínűsíthető, hogy a panaszos a rendőrségen kapott téves tájékoztatás miatt nem kérte az igazoltatott személyek adatait. A jogban járatlan panaszos kioktatásának hiányosságai, feljelentésének elutasítása súlyos eljárási jogsértést valósítottak meg. A Be. 4. § (3) bekezdése alapján a hatóságok az eljárás résztvevőit kötelesek jogaikról tájékoztatni, illetve kötelességeikre figyelmeztetni. A hatóságok kioktatási kötelezettségét általános érvényűnek kell tekinteni, de különösen fontos olyan esetekben, amikor az ügyfél érdekeinek érvényesítését jogvesztő határidő korlátozza. 
	A hatósági kötelezettségek elmulasztása a büntetőeljárás szabályain kívül sértette a panaszosnak a jogállamisághoz és a jogbiztonsághoz fűződő alkotmányos jogát. 	
	A fenti jogsérelemtől függetlenül egyéb pontatlanságok és eljárási szabálytalanságok is megállapíthatók az ügyben, bár ezek már nem befolyásolták érdemben az ügy kimenetelét, tekintve, hogy az eljárás kezdeményezésére a határidő elmulasztása miatt eredményesen már nem volt lehetőség. Ilyen volt például, hogy a feljelentés felvételekor a magánlaksértés vétségét nem szerepeltették a jegyzőkönyvben, annak ellenére, hogy ez a panaszos által elmondott tényállásból megállapítható volt. Eljárási jelentősége abban állt volna, hogy a magánvádas könnyű testi sértéssel szemben, a magánlaksértés - bár az elkövető megbüntetéséhez itt is magánindítvány szükséges - közvádas kategóriába tartozik. Joghatályos magánindítvány hiányában a feljelentés beérkezésétől számított három napon belül, a Be. 127. § (1) bekezdés b) pont alapján a nyomozás megtagadásának lett volna helye, a határozatot közölni kellett volna a feljelentővel és meg kellett volna küldeni az ügyésznek. 
	A Vizsgálati Alosztály 1997. január 16-án jelentéssel zárta le az ügyet. A jelentés készítője a cselekmény időpontjában felkérésre igazoltatást végző rendőrök jelentésére hivatkozva megállapítja, hogy "az intézkedő rendőr tájékoztatta a jelenlévő személyeket arról, hogy a továbbiakban hogyan kell eljárniuk az ügyben, tehát jogi tanáccsal látta el a feleket, felhíva figyelmüket a magánindítványra." Az előzőekben idézett rendőri jelentésre tekintettel ez az állítás nem felelt meg a valóságnak. 
	A hatóságok jogszerű eljárásához fűződő közbizalom sérelmét jelenti a hatóságok hallgatása. Ebben az ügyben - amelyben a rendőrség semmilyen intézkedést nem tett - a feljelentő több, mint másfél hónappal a feljelentése után kapott értesítést arról, hogy ügyét irattározzák. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A lezárás módja következtében a panaszosnak semmilyen lehetősége nem volt jogorvoslati joga érvényesítésére, ezért az alkotmányos visszásság megállapítható.	 
	Ajánlás:
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a Budapesti Rendőr-főkapitánynak, hogy tegyen intézkedéseket a magánindítványos ügyekkel összefüggő rendőri intézkedések törvényességének és szakszerűségének javítására, különös tekintettel az ügyeleti vagy panaszfelvevő szolgálatot ellátók ismereteinek fejlesztésére, az ügyfelek pontosabb tájékoztatásának elősegítésére.

Budapest, 1998. április

 Dr. Polt Péter