OBH 2308/1997.
az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
jelentése
Előadó: Dr. Garamvári Miklós

A vizsgálat megindítása és a megállapított tényállás

A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert sérelmezte az APEH Győr-Moson-Sopron Megyei Igazgatóságának eljárását.

Az ügyben  a vizsgálatot 1997. szeptember 16-án megindítottam.

A vizsgálat megállapításai, az ügy jogszabályi háttere és az érintett alkotmányos jogok

A rendelkezésemre álló dokumentumok alapján megállapítottam, hogy az első fokú adóhatóság Nem Kiemelt és Társas Vállalkozások Ellenőrzési Osztálya a Panaszosnál az 1995. szeptember 19-28. és 1995. október 1-17 időszakra lefolytatott mezőgazdasági és élelmiszeripari-exporttámogatás ellenőrzés megállapítása alapján, 1996. szeptember 26-án  kelt, 7860928741. számú határozatával összesen 7.779 e .-Ft adóhiányt állapított meg, 3.889 e.- Ft adóbírságot szabott ki, és 2.667 e.- Ft késedelmi pótlékot állapított meg.

Megállapítottam továbbá, hogy az ellenőrzést végző szerv a Panaszosnál 1996. április 19.-1996. július 24. időszakra végzett általános forgalmi adó kiutalás előtti ellenőrzésének megállapításai alapján, 1996. szeptember 26-án kelt 7860928752 számú határozatával 4.299 e Ft.- adókülönbözetet állapított meg a Panaszos terhére.

A Panaszos a részére nyitva álló törvényes határidőn belül, 1996. október 25-én fellebbezést nyújtott be az APEH Hatósági Főosztály Győr-Moson-Sopron Megyei Hatósági Osztályához.

A másodfokú adóhatóság az ügyintézési határidőt 1996. december 20-án kelt határozatával meghosszabbította, majd 1997. január 20-án kelt határozatával, az ügyben folyamatban lévő büntetőeljárásra hivatkozással, az államigazgatásról szóló, többször módosított 1957. évi IV. törvény (a továbbiakban: Áe.) 37. § (1) bekezdése alapján felfüggesztette. 

Az Áe. hivatkozott rendelkezése szerint, ha az ügy érdemi eldöntése olyan kérdés előzetes elbírálásától függ, amelyben az eljárás más szerv hatáskörébe tartozik, a közigazgatási szerv az eljárást felfüggeszti.

Tekintettel arra, hogy az adóigazgatási eljárás teljes egészében az APEH hatáskörébe tartozik, nincs és nem is lehet olyan, az adókedvezmény törvényességének eldöntésével kapcsolatos előzetes kérdés amelynek elbírálása más szerv hatáskörébe tartozna [Art. 78.  (4) bekezdése; 75. (2) bekezdésének a.) pontja valamint az Adó és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatalról szóló, 55/1991. (IV. 11.) Korm. rendelet 2.  (1) bekezdésének b.) pontja].

A büntető feljelentések megtételének rendjéről szóló, 23/1993. (AEÉ. 8.) APEH utasítás 5. §-a szerint a feljelentést - mindazokban az esetekben, amikor a cselekmény vagy egyes vonatkozásai adóhatósági határozat alapjául is szolgálnak - e határozat jogerőre emelkedése után kell megtenni. Ha azonban az üggyel kapcsolatos körülmények (elévülés, a büntetőeljáráshoz fűződő nyomós érdek) indokolttá teszi, ezekre utalással a feljelentést az adóhatósági határozat jogerőre emelkedése előtt, illetve az ellenőrzés folyamán is meg lehet tenni.

Hasonló természetű ügyben az APEH elnökéhez intézett ajánlásomban rámutattam arra, hogy egy folyamatban lévő büntetőeljárást ki és miért indított, teljességgel irreleváns az adóigazgatási eljárás során kötelezően előírt határozat meghozatala szükségességének megítélése kérdésében. Az APEH elnöke álláspontomat megerősítette és elismerte hogy a másodfokú eljárás felfüggesztése folyamatban lévő büntetőeljárásra hivatkozással ütközik az Áe. idézett rendelkezésével.

Fentieken túl az APEH elnöke körlevélben hívta fel az igazgatóságok figyelmét az adóigazgatási eljárások és a büntetőeljárások viszonyára, felkérve az igazgatókat az adóigazgatási eljárások ezzel összefüggő felfüggesztési gyakorlatának áttekintésére, az esetlegesen előforduló hibák kiküszöbölésére valamint a törvényes gyakorlat kialakítására.  

A másodfokú adóhatóság eljárása a már hivatkozott jogszabályokon túlmenően sérti a jogbiztonság alkotmányos követelményét és egyben akadályozza a jogorvoslathoz fűződő alkotmányos alapjog maradéktalan érvényesülését is.

Fentieken túlmenően a 72/1995.(XII.15) AB határozat elvi éllel szögezte le:

" Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt – még a kérelemre indult eljárásokban sem – az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát – a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán – kikényszeríthesse.

Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen. A döntés hiánya miatt nem nyújthat be fellebbezést, s nem kérhet bírósági felülvizsgálatot sem. Ezen jogorvoslati eszközök igénybevételét ugyanis a törvények – kiemelten az Áe. 62., 71. és 72. §-ai – csak a már meghozott határozat megtámadása céljából teszik lehetővé.

A közigazgatási szerv kártérítési felelősségének bírósági megállapításából eredő fenyegetettsége ugyan valamelyest a határozat túlzott késedelem nélküli kiadására ösztönöz, de nem általánosan. A kár megtérítésére irányuló követelés ugyanis legfeljebb a mulasztás következményeként keletkezett kár utólagos igénylésére nyújt lehetőséget, magának a jogellenes helyzetnek a megszüntetésére nem.

A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van.

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. 

Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. 

(...) Akár kérelemre, akár hivatalból indul tehát az eljárás, a közigazgatási határozat előírt időben történő kiadása jogos magán- és – közvetlenül vagy közvetve – közérdeket szolgál.

Az érintett alkotmányos jogok

Az országgyűlési biztos eljárása során a következő alkotmányos jogokat vizsgálta az üggyel kapcsolatban:

1. A Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.

2. A Magyar Köztársaság Alkotmányának 57. § (5) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló, 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság illetve közszolgáltatást végző szerv eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

A hivatali mulasztásban megnyilvánuló alkotmányos visszásság  jövőbeni elkerülése érdekében az alábbi ajánlást teszem:

Felkérem az Adó-és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Győr-Moson-Sopron Megyei Igazgatóságának vezetőjét, hogy a Panaszos ügyének intézésében haladéktalanul tegye meg a szükséges intézkedéseket, valamint gondoskodjék hivatalában a törvényben rögzített ügyintézési határidő és eljárási rend betartásáról.  

Kérem továbbá, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéseiről az Obtv. 20. § (1) bekezdésében meghatározott 30 napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen.

Budapest, 1997. szeptember   .

										Gönczöl Katalin