OBH 2150/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	O.Gy. elitélt azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a lánya sérelmére elkövetett erőszakos nemi közösülés alapos gyanúja miatt folytatott nyomozás során a Debreceni Rendőrkapitányságon különböző természetű sérelmek érték.
	Panasza szerint az elfogásában részt vevő rendőrök közül J.S. r.törzszászlós bántalmazta. J.S.-nek kapcsolata volt a panaszos lányával is, ami a vele szemben indult büntetőeljárást is motiválhatta. Egy időben a panaszos lányát a lakásán bezárva tartotta, a panaszos és a felesége által emiatt tett feljelentés alapján a rendőrség nem intézkedett.
	A nyomozás során - az ügyészi és a bírói szakban - a bizonyítás kiegészítésére vonatkozó indítványait nem fogadták el, holott ezekkel ártatlanságát bizonyította volna. Véleménye szerint ezt igazolja, hogy a másodfokú bíróság az első fokú ítéletet hatályon kívül helyezte és a bíróságot új eljárásra kötelezte. 
	A nyomozás befejezésekor nem biztosították részére a kb. 300 oldal terjedelmű nyomozati anyag áttanulmányozásának lehetőségét, arra csak az első fokú ítélet kihirdetése előtti időszakban, a negyedik tárgyalása után került sor.
	Az ügyészi meghallgatása alkalmával nem foglalták jegyzőkönyvbe a bántalmazására és az iratismertetés elmaradására tett észrevételeit.
	A panaszban foglaltakra tekintettel az 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásságok megállapítása érdekében.
  
Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
44. § (1) Akivel szemben a büntetőeljárást folytatják (a terhelt) a nyomozás során gyanúsított, a bírósági eljárásban vádlott, a büntetés jogerős kiszabása után elítélt.
(2) A terhelt jogosult megismerni, hogy milyen bűncselekmény miatt indult, illetőleg folyik ellene büntetőeljárás.
(3) A gyanúsított a nyomozási cselekményeknél akkor lehet jelen, ha ezt e törvény megengedi. A vádlott a bírósági eljárásban – ha e törvény másként nem rendelkezik – az eljárási cselekményeknél akkor is jelen lehet, ha jelenléte nem kötelező.
(4) A terhelt az ügy iratait a nyomozás befejezését követően megtekintheti. A nyomozás során is megtekintheti a saját vallomásáról és azokról az eljárási cselekményekről készült iratokat, amelyeknél jelen lehetett, továbbá a szakvéleményt, az egyéb iratokat pedig akkor, ha ez a nyomozás érdekeit nem sérti.
(5) A terhelt az eljárás minden szakaszában indítványokat és észrevételeket tehet, büntetőeljárási jogairól és kötelezettségeiről a hatóságtól felvilágosítást kérhet, a tárgyaláson kihallgatottakhoz kérdést intézhet.
60. § (1) A bizonyítékok felderítése, összegyűjtése és biztosítása során e törvény rendelkezései szerint kell eljárni. Jogszabály előírhatja a bizonyítási cselekmények elvégzésének, így különösen a bizonyítási eszközök rögzítésének és megvizsgálásának meghatározott módját.
(2) Erőszakkal, fenyegetéssel vagy más hasonló módon senkit sem szabad vallomásra kényszeríteni.
(3) Az e törvény rendelkezéseivel ellentétesen lefolytatott bizonyítás eredménye bizonyítékként nem vehető figyelembe.
61. § (1) A bizonyítás eszközei különösen a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat, a szemle, a helyszínelés, a bizonyítási kísérlet, a felismerésre bemutatás és a terhelt vallomása.
(2) Az eljárás során fel lehet használni a bizonyítás olyan eszközeit is, amelyeket az arra illetékes hatóságok – a törvényben meghatározott feladataik teljesítése során – a büntetőeljárás megindítása előtt szereztek meg.
(3) A bizonyítás eszközeinek nincs előre meghatározott bizonyító ereje.
(4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos beadványai és a Legfőbb Ügyész helyettesétől beszerzett iratok alapján a következők nyertek megállapítást:
	O.Gy.-t a Debreceni Városi Bíróság 1997. október 9-én hozott ítéletével bűnösnek mondta ki a nevelése alatt álló személy sérelmére elkövetett erőszakos közösülés bűntettében, ezért 7 évi fegyházra és mellékbüntetésül 7 év közügyektől eltiltásra ítélte.
	A Debreceni Rendőrkapitányság Vizsgálati Osztályának 6480/1995.bü. sz.iratai szerint 1995. július 20-án a Hajdú-Bihar megyei RFK. állományában dolgozó J.S. telefonált a Debreceni Rendőrkapitányságra, miután egy helyi lakostól értesült a bűncselekményről. O.Gy. a bűncselekmény után  megfenyegette a sértettet, de az a történteket még aznap éjszaka elmondta édesanyjának, majd a fenyegetéstől félve, másnap egy ismerősét kérte meg, hogy szóljon a rendőrnek.
	Az O.Gy. elfogására érkező rendőrök megálltak a bejelentést tevő kollégájuk lakásánál, amikor az utcán feltűnt a panaszos, akit ekkor J.S. többször megütött és megrúgott. A további bántalmazást az elfogást végző rendőrök akadályozták meg. O.Gy.-t a Debreceni Rendőrkapitányságra előállították. Az ujjnyomat vétel és a ruházat szakértői vizsgálat céljára történő elvétele során az ott tartózkodó J.S. ismét bántalmazta a panaszost, aki több - de összességében 8 napon belül gyógyuló - sérülést szenvedett.
	A Hajdú-Bihar Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal a fenti cselekmények miatt Ny.321/1995. számon kényszervallatás bűntette és más bűncselekmény miatt folytatott nyomozást, majd a Debreceni Városi Ügyészség az 1996. április 2-án kelt B.750/1996. számú vádiratával J.S. r.törzszászlós ellen vádat emelt kényszervallatás bűntette és könnyű testi sértés vétsége miatt. A bíróság az ügyben még nem hozott érdemi határozatot. A panasszal kapcsolatban alkotmányos visszásság nem állapítható meg.
	Az erőszakos közösülés miatt indult nyomozás során nem vizsgálták a panaszosnak azt a védekezését, hogy leányának és J.S.-nek viszonya volt egymással és ez motiválta J.S.-t a feljelentés megtételében. A panaszos azt is állította, hogy leányát J.S. a lakásán bezárva tartotta és emiatt ő és felesége korábban feljelentést tettek. Felesége a tanúkihallgatás során ezekre az állításokra még utalást sem tett. További érdektelen tanúk vallomásai is cáfolták a panaszos védekezését, egyben megerősítették, hogy az ügyben folytatott helyszíni szemle és a bűnjelek lefoglalása az eljárási szabályoknak megfelelően történt.
	A Debreceni Rendőrkapitányság a nyomozást 1996. április 16-án fejezte be. Ezen a napon került sor az iratok ismertetésére is. A gyanúsított és védője 10 óra 30 perctől 11 óráig, majd 11 óra 05 perctől 13 óráig tanulmányozták az iratokat. Nem felel meg a valóságnak a panaszos azon állítása, hogy a terjedelmes nyomozati anyag megismeréséhez nem biztosítottak számára elegendő időt. 
	A gyanúsítottat ugyanaz az ügyész két alkalommal hallgatta meg. Első kihallgatására a B.2181/1995. számú jegyzőkönyv szerint 1995. november 30-án került sor, amikor védői kérdésre jegyzőkönyvbe került, hogy őrizetbe vételekor J.S. bántalmazta O.Gy.-t. A második kihallgatásáról felvett jegyzőkönyvben kijelentette, hogy a nyomozás során erőszakot nem alkalmaztak vele szemben. 
	O.Gy. kifogásolta, hogy bizonyítási indítványait a nyomozó hatóság elutasította, egyebek mellett nem teljesítették a leányával való szembesítésre vonatkozó kérelmét. A nyomozás irataiból megállapítható, hogy a szembesítésre korábban, a sértett törvényes képviselőjének - édesanyjának - jelenlétében 1995. július 20-án és 1995. november 24-én került sor. A gyanúsított vitatta a szerológus szakértő véleményét és további indítványokat is előterjesztett, amelyeket a nyomozó hatóság és a bíróság elutasítottak. A bizonyítási indítványok elutasítására - mert szükségtelennek ítélték - az eljáró hatóságok mérlegelése alapján került sor.
	A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült adatokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot.
	Olyan adat nem merült fel vizsgálatom során, amely arra utalt volna, hogy az eljáró hatóságok átlépték volna a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait, ezért a vizsgálatot alkotmányos visszásság hiányában megszüntetem.    

Budapest, 1998. július 27.

Dr. Polt Péter