OBH 1457/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kubinyi Katalin

A vizsgálat megindítása

A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy kérése ellenére sem rendeli ki védőként a Várpalotai Rendőrkapitányság.

Tekintettel az Alkotmány 57. § (3) bekezdésében rögzített védelemhez való jog érvényesülésének veszélyére, vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás

A panaszos a Veszprém Megyei Ügyvédi Kamara tagja Várpalotán majd Veszprémben fejt ki ügyvédi tevékenységet. Több ízben írásban is kérte a Várpalotai Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztályának vezetőjét, hogy rendeljék ki védőként, mert ő ugyan szerepel a kamarai névjegyzékben, mégsem rendelik ki a gyanúsítottak védőjének.

A panasz ügyében vizsgálat lefolytatására kértem fel a Veszprém Megyei Ügyvédi Kamara elnökét. A kamara elnöke - mint állítása szerint - hatáskörrel nem rendelkező, áttette a kérelmet a Várpalotai Rendőrkapitányság hatáskörrel rendelkező felettes szervéhez, a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitánysághoz.

A Veszprém megyei főkapitány bűnügyi helyettese vizsgálatot tartott az ügyben. A vizsgálat során megállapította, hogy 1997. év augusztusában a Várpalotai Rendőrkapitányság kirendelte a panaszost a 385/1997. bü. számú ügyben.

A megküldött iratokból az alábbiak állapíthatók meg: 

A fiatalkorú gyanúsítottat 1997. augusztus 13-án 07 óra 40 perckor állították elő. Az ügy előadója 09 óra és 09 óra 45 perc között három alkalommal hívta a panaszos ügyvéd irodáját telefonon, mert értesíteni akarta arról, hogy védőként kirendelte a nyomozó hatóság. Az ügyvédi irodában a telefont senki nem vette fel. Ezt követően az előadó a Várpalotai Polgármesteri Hivatal Gyámügyi Osztályának munkatársát kérte fel, hogy a fiatalkorú gyanúsított törvényes képviselőjeként a kihallgatáson legyen jelen.

A fiatalkorú kihallgatása augusztus 13-án 10 órakor elkezdődött. Délután 14 óra 10 perckor az előadó ismét felhívta az ügyvédi irodát. Az ügyvédjelölttel beszélt, akit értesített arról, hogy a panaszost a fiatalkorú gyanúsított védőjének határozattal kirendelte. Arról is értesítette, hogy a védence kihallgatása már megtörtént. Kérte, hogy a védő menjen be a kapitányságra, mert a kirendelő határozatot át akarja adni, egyben megtekintheti a védő a kihallgatási jegyzőkönyvet és arról illetékbélyeg lerovása után másolatot is kaphat.

A következő napon a panaszos megjelent ügyvédjelöltjével együtt a rendőrkapitányságon. Az ügy előadójának P.Sz. r. hdgy. feljegyzése szerint az alábbiakat mondta neki a panaszos: "Tetszik tudni, én nem látszat ügyvéd vagyok, hanem szeretek ott lenni a nyomozati cselekményeknél". A panaszos sérelmezte, hogy védence kihallgatásánál nem lehetett jelen, megkérdőjelezte az előadó állítását, miszerint az előző nap folyamán többször próbálta elérni őt az ügyvédi irodában telefonon.

A vizsgálat megállapításai

A védelemhez való jogot az Alkotmány 57. § (3) bekezdése biztosítja a büntetőeljárás alá vont személy részére. Ez a jog az eljárás minden szakaszában megilleti azt, akivel szemben büntető eljárás indult.

A védelemhez való alkotmányos alapjog egyrészt a büntetőeljárás alá vont személy saját eljárási jogosítványaiban, másrészt a védő igénybevételéhez való jogban, végül a védő jogállásában realizálódik. 

A védő a büntetőeljárás önálló perbeli személye. A büntetőeljárás alá vont személy objektív érdekét szolgáló, önálló eljárási jogosítványok illetik meg. A védő jogai tehát alkotmányos védelem alatt állnak.

A védelemhez való jog, így a védelem funkciójának ellátása, garanciális jelentőségű a büntetőjogi felelősség kérdésében hozott jogerős döntésig.

A védelem joga megilleti a terheltet, nyomozati szakban a gyanúsítottat. Ennek érvényesítéséhez saját megítélése szerint védőt (ügyvédet) hívhat maga mellé. A védő jogi kérdésekben segíti a terheltet, ezzel egyensúlyozza a büntetőeljárásban résztvevők szakmai erőviszonyait.

A pártatlanságot, az igazságos eljárást és ítéletet hivatott biztosítani a védő kirendelésére vonatkozó törvényes előírás. Eszerint mindazon esetekben, amikor az ügy súlya, a terhelt személyisége, kiszolgáltatott helyzete vagy az ügyész fellépése miatt szükséges, a védő részvétele az eljárásban a terhelt akaratától függetlenül is kötelező. A védő kirendelésének intézménye a védelemhez való alkotmányos alapjog alapvetően fontos garanciális intézménye.

A terheltnek minden körülmények között joga van védőjét megválasztani. Senkire nem lehet védőt kívülről rákényszeríteni. Annyiban azonban korlátozott a döntése, hogy bizonyos esetekben a védő részvételéről semmilyen okból nem mondhat le. A védőt a védelem érdekében igénybe vehető eszközök használatában és megválasztásában a terhelt nem korlátozhatja.

A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény (továbbiakban: Be.) 6. §-a a büntetőeljárás alapelvei között fogalmazza meg a védelemhez való jog legáltalánosabb szabályait.

A védelemhez való jog alkotmányos büntető-eljárási alapelve az eljárás egész menetében számtalan részletszabályban ölt testet. A védelemhez való jog a büntetőeljárás alá vont személy azon jogaiban, illetve a hatóságok azon kötelezettségeiben realizálódik, amelyek biztosítják, hogy a vele szemben érvényesített büntetőjogi igényt megismerje, arról álláspontját kifejthesse, az igénnyel szembeni érveit felhozhassa, a hatóságok tevékenységével kapcsolatos észrevételeit és indítványait előterjeszthesse, továbbá védő segítségét vehesse igénybe. A védelemhez való jog tartalmát képezik a védő azon eljárási jogosítványai, illetve a hatóságok azon kötelezettségei, amelyek a védelem ellátását lehetővé teszik. 
A védelem ellátásának alapvető kritériuma az adott ügyben, hogy a panaszos ügyvédet védőként a nyomozó hatóság kirendelje.

Az OBH 6564/1996. számon folytattam átfogó vizsgálatot a kirendelt védővel rendelkező fogvatartott személyek védelemhez való jogának érvényesüléséről a büntető eljárás nyomozati szakaszában. Az 1997. január 2-án készült vizsgálati jelentésben az alábbiakat rögzítettem:

"A Magyar Köztársaság Alkotmánya és a Be. a büntetőeljárás alá vont személy számára biztosítja a védelem jogát, annak érdekében, hogy az eljárás keretében a védelem érvényesítse az alapvető emberi jogokat és az ártatlanság vélelmét.

A védelem joga az eljárás minden szakaszában megilleti a bűncselekmény elkövetésével alaposan gyanúsítható személyt. Ez a jogosultság azonban igen sokszor formális, elsősorban azért, mert a fogvatartott és védője között hiányzik a teljes körű védekezéshez szükséges kapcsolattartás. Ez részben a hatályos jogszabályi előírások hiányosságaira, részben a védők és a hatóságok kötelesség-mulasztására vezethető vissza.

A Be. szerint a hatóság védőt rendel ki, ha a terheltnek nincs meghatalmazott védője és a védelem kötelező, továbbá ha ezt - a terhelt törvényes képviselője, illetve nagykorú hozzátartozója kérésére vagy hivatalból - a terhelt érdekében szükségesnek tartja.
A vizsgálat során minden nyomozó hatóságnál azt tapasztaltuk, hogy a hatóságok eleget tettek ezen kötelezettségüknek. A jogszabály viszont nem rendelkezik arról, hogy a kirendelésnek az eljárás melyik szakaszában kell megtörténnie. Emiatt szinte egyetlen olyan gyanúsítotti kihallgatáson sem vett részt kirendelt védő, amikor az alapos gyanú közlésére került sor. A fogvatartottak számára ez a jogi aktus a további sorsuk alakulása szempontjából alapvető. Ha ugyanis a hatóság a gyanúsítás közlése után rendel ki védőt, a terheltet megfosztja annak lehetőségétől, hogy a hatóság által ellene felhozott tényleges vagy vélt terhelő adatokat  már az első kihallgatásán jogi szakember (védő) segítségével vitathassa. A jelenlegi jogi szabályozás miatt tehát a nyomozások során sérül a jogállamiság követelménye és a védelemhez való jog.

A büntető ügyekben eljáró hatóságok rendszerint az őrizetbevétel ideje (maximum 72 óra) alatt gyűjtenek össze adatokat, hallgatnak ki tanúkat stb., melyek alapján megteszik a fogvatartott előzetes letartóztatásának elrendelésére irányuló előterjesztésüket. Az eljárási törvény azonban nem rendelkezik a védő őrizetbevétel ideje alatti jelenléti jogáról. Ez a körülmény oda vezethet - a vizsgálat eredménye is bizonyítja -, hogy a bűnügyi őrizetben lévő gyanúsított nem tudja védekezését szakértelemmel rendelkező személy közreműködésével kifejteni. Az ilyen esetekben ugyancsak alkotmányos visszásság keletkezik, sérül a jogállamiság és a védelemhez való jog alkotmányos elve.

Védőként egyéni ügyvédet vagy ügyvédi irodát lehet kirendelni. Ügyvédi iroda kirendelése esetén az ügyben eljáró ügyvédet az ügyvédi iroda vezetője jelöli ki. Ha a kijelölés, illetve a kijelölt védő nevéről szóló tájékoztatásnak a kirendelő hatóság részére való megküldése elmarad, az egyes nyomozási cselekmények időpontjáról és helyéről az ügy előadója (nyomozója) nem tudja a kirendelt védőt értesíteni. A fogvatartott sem fogja ismerni védőjét, vagyis nyomozási szakban nem vagy nem megfelelően érvényesül a védelemhez való joga. Emellett a védő személyes felelőssége is hiányzik. Mindez alkotmányos visszásságot okoz. A vizsgálat során erről is szereztünk bőven tapasztalatokat.

A kirendelt védő jelenléte a büntetőeljárások nyomozási szakában nem kötelező, hanem csak jogosultság. Így van ez a fiatalkorúak ellen folyamatban lévő ügyek kivételével az előzetes letartóztatásról való döntést megelőző bírói meghallgatás esetén is. Ez a személyes szabadságában korlátozott gyanúsított számára - figyelembe véve, hogy a védői jelenléti jog az őrizet ideje alatt sincs biztosítva - azt jelenti, hogy személyes szabadságától akár úgy is megfosztható, hogy védővel megbeszélhette volna kiszolgáltatott helyzetének körülményeit. Ilyenkor is sérül a jogállamiság és a védelemhez való jog.

A Be. szabályai a védőt nem kötelezik arra, hogy eljárási cselekményen részt vegyen. A szabály ennek csak lehetőségét adja meg, de azt is tartalmazza, hogy jelenléti jogának gyakorlása nem késleltetheti az adott eljárási cselekmény foganatosítását, sőt értesítése is mellőzhető, ha a késedelem veszéllyel jár. A norma ezen szabályai alkalmasak arra, hogy a nyomozó hatóságok eltekintsenek a védő értesítésétől, amit esetenként ki is használnak. A jogszabály ezen "megengedő" rendelkezése veszélyezteti a jogállamiság követelményének érvényesülését."

A vizsgálat során beszerzett iratokból az alábbiakat állapítottam meg:

A Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányság bűnügyi helyettese vizsgálatának eredményéről tájékoztató levele és annak mellékleteként megküldött, a Várpalotai Rendőrkapitányságon 385/1997. számú ügyben keletkezett iratok azt igazolják, hogy a panasz megalapozott.
Önmagában az a tény, hogy a panaszos ügyvéd az egyetlen kirendelés ügyében szóvá tette, hogy a fiatalkorú gyanúsítotti kihallgatásáról a jogszabálynak ugyan megfelelően, de mégis úgy kapott értesítést, hogy azon nem tudott résztvenni, nem indokolja azt, hogy ezt követően a kapitányság megtagadta védőkénti kirendelését.

Álláspontom szerint - különös tekintettel az OBH 6564/1996. számú jelentésből az előbbiekben idézettekre - a nyomozó hatóság nem zárkózhat el annak az ügyvédnek a kirendelésétől, aki teljesíteni akarja a kötelezettségét és fontosnak tartja, hogy a fiatalkorú gyanúsított első kihallgatásánál is jelen legyen.

Amennyiben a panaszos ügyvéd eljárás során tanúsított magatartásával kapcsolatban észlelt kifogásolnivalót a nyomozó hatóság, lehetősége lett volna az illetékes Veszprém Megyei Ügyvédi Kamara elnökéhez fordulni. Erre utaló adatot azonban nem tartalmaz a megküldött vizsgálati anyag.

A fentiekre tekintettel megállapítottam, hogy a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányság vezetője azzal a magatartásával, hogy a panaszos többszöri írásbeli kérelme ellenére sem tette meg a szükséges intézkedéseket a panaszos ügyvéd védőkénti kirendelése érdekében, alkotmányos visszásságot okozott. Mulasztásával megsértette az Alkotmány 57. § (3) bekezdésében megfogalmazott védelemhez való jog érvényesülését.

Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 21. §-ában foglalt felhatalmazásom alapján kezdeményezem a Veszprém megyei Rendőr-főkapitánynál, hogy amennyiben az 1998. július 1-én hatályba lépett az ügyvédségről szóló 1998. évi XI. törvény 35. § (1) bekezdése szerinti kirendelhető ügyvédekről vezetett jegyzékben a Veszprém Megyei Ügyvédi Kamara feltünteti a panaszos ügyvéd nevét, tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy védőként rendeljék ki a panaszost. 

Kérem a Veszprém megyei Rendőrfőkapitány Urat, hogy a kezdeményezésről kialakított érdemi állásfoglalásáról az Obtv. 21. § (2) bekezdésében meghatározott határidőn belül szíveskedjék tájékoztatni.

Budapest, 1998. július 14.

Gönczöl Katalin