OBH 1403/1997.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése

Ügyintéző: dr. Almási Eszter

Az eljárás megindulása:

Az 1997. január végi napilapok adtak tájékoztatást arról, hogy egy nevelőotthonban élő 19 éves fiú ( K.F. ) öngyilkosságot követett el. A Nógrád Megyei Önkormányzat Gyermek és Ifjúságvédő Intézete és a nevelőotthon igazgatója belső vizsgálatot indított, hogy az ügyben felvethető-e bárki szakmai felelőssége.

Az ügyben az élethez és emberi méltósághoz való jog, valamint a legmagasabb szintű lelki egészséghez való alkotmányos jog érintettsége folytán, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (2) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.

Az ügyben folytatott belső vizsgálat eredményéről tájékoztatást kértem a Nógrád Megyei Önkormányzat Gyermek és Ifjúságvédő Intézet igazgatójától és az Ádám Zsigmond Nevelőotthon igazgatójától, valamint megkerestem a Bátonyterenyei Rendőrkapitányságot.

A megállapított tényállás:

A Bátonyterenyei Rendőrkapitányság által lefolytatott államigazgatási eljárás a halál okát és bekövetkezésének körülményeit vizsgálta. A megszüntető határozat megállapítja, hogy bűncselekményre utaló körülmény nem merült fel.  

Az Ádám Zsigmond Nevelőotthon családi házában felvett jegyzőkönyv szerint, aznap a ház vezetője és a nevelők értékelték a növendékek téli szünidei magatartását, nevelőkhöz való viszonyát, társaikhoz való kapcsolatát. A nevelőtestület úgy ítélte meg, hogy K.F. is azok közé tartozik, akikkel az elmúlt időben sok probléma volt. Választás elé akarták állítani, hogy az iskola elvégzéséig a házban marad vagy önállósodásában próbálják segíteni.   

K.F. délután egy és két óra között érkezett a házba, ahol a házvezető és egy férfi nevelő - aki csak rövid ideje dolgozott a házban - kérték, hogy beszéljék meg a továbbiakat. A házvezető jegyzőkönyvben rögzített elmondása szerint a fiú ".... meg sem várta, hogy miről szeretnénk vele beszélni, egyből támadólag lépett fel mindkettőnk ellen." Kiabált,  káromkodott és főleg a férfi nevelővel gorombáskodott. Ekkor a férfi nevelő "lerángatta" a lépcsőn K.F.-et és kiküldte, hogy szellőztesse ki a fejét. A fiú a szobájában kiverte az ajtóból a keretet, majd megállt a konyha ajtóban és a házvezetőnek azt mondta: "Amit most fogok csinálni, azért maga lesz a felelős!" Ezt követően kirohant a lakásból. ( A házvezető szerint már többször előfordult olyan eset, de mindig bocsánatkéréssel végződött.) Egy 17 éves fiút küldtek utána, hogy nézze meg mit csinál. Ő megpróbálta meggyőzni, hogy jöjjön vissza, amikor K.F. megígérte, hogy tíz perc múlva hazajön, akkor magára hagyta.

K.F.-et a másik fiú találta meg egy villanyoszlopra felakasztva, amikor a keresésére indult.

Az Ádám Zsigmond Nevelőotthon szakmai vizsgálatáról készült jelentés szerint "A rendőrség, a külső szakemberek, valamint az intézményvezetés vizsgálata alapján megállapítottuk, hogy személyes jogi felelősség senkit nem terhel. Ugyanakkor a tragédia szakmai, emberi vonatkozásainak feldolgozása szükségszerű."

Ennek megfelelően az esemény a családi házban élő gyerekekre valamint az ott dolgozó felnőttekre gyakorolt hatására kiterjedő belső vizsgálat eredményeként az igazgató szakmai intézkedéseket, feladatokat határozott meg.

Általános érvényű intézkedésként fogalmazza meg az igazgató többek között, hogy egy felkészült szakértői csoportot kell működtetni a családiházas rendszeren belül, valamint, hogy "átmenetileg is - minden szükséges esetben - igénybe kell venni külső szakemberek segítségét, hogy a problémás esetek és egyének időben orvosolhatóak legyenek".

Kifejezetten az érintett házra vonatkozó rendelkezések között szerepel, a gyerekek "regenerálódásának, pihenésének, szórakozásának" biztosítása megfelelő programok segítségével, valamint a gyereklétszám fokozatos csökkentése. Ezen túlmenően a mentálhigiénés segítségnyújtás annak a fiúnak aki K.F. holttestét megtalálta.

A Gyermek és Ifjúságvédő Intézet igazgatója, mint intézeti gyám rendelt el az ügyben vizsgálatot. A vizsgálat során az illetékes családgondozók, a területileg illetékes iroda vezetője az intézeti gyám, valamint egy klinikai szakpszichológus folytatott beszélgetéseket az ott élő gyerekekkel.

A pszichológus által készített interjúkban a gyerekek elmondták, hogy K. F. a kritikus napon nagyon ideges, sőt felajzott állapotban várta az elszámoltatást. Elmondásuk szerint K. F. olyan lelki alkatú fiú volt, aki ha lehetett, azért elkerülte a konfliktusokat, de éppen ezzel összefüggésben "gyűjtögette" a sérelmeit. Ennek következtében néha "utolsó csepp a pohárban" jellegű kitörések jellemezték a viselkedését. 

K.F.-nek több súlyos gondja is volt. A házból való kényszerű távozás lehetősége számára azt jelentette, hogy "szállásra kell majd mennie, hajléktalanok közé". A pszichológus jelentése szerint egyébként a többi gyerek ugyanígy látja jövőjét. K.F.-et ezen kívül nyomasztotta a hír, hogy börtönben lévő bátyja halálos beteg, leukémiás. 

A gyerekek és a felnőttek elmondták a pszichológusnak, hogy senki nem gondolta, hogy a fiú öngyilkosságra készül, habár egyszer már követett el önakasztást a családi ház melléképületében. ( Akkor leszakadt a kötél. ) 

A pszichológus szerint a gyerekek úgy élik meg a tragédiát, hogy "jobb így neki", még annak ellenére is, hogy utóbb kiderült, a testvére nem beteg.

A Nógrád Megyei Önkormányzat Gyermek- és Ifjúságvédő Intézetének vizsgálatának összegzése szerint a szakmai elemzés elsődleges célja az adott "családi házas projektben" felmerülő nevelési jellegű problémák felderítése, amelyekre a ház és az intézmény vezetésének figyelmét fel kell hívni a jobbító eredmények érdekében. A beszámoló hibának tartja, hogy az 1992. óta tartó reform folyamatban a megvalósításra váró feladatok mellet a már működő kisközösségekre nem figyeltek eléggé. "A három és fél éves nonstop szolgálat, a házban dolgozó felnőttek részéről olyan pszichés, szellemi és fizikai megterhelést váltott ki, amelynek kezelése a nagyon közeli jövő feladata."

A GYIVI 1997. november 1-től Nógrád Megye Önkormányzatának Gyermekvédelmi Központjaként látja el feladatait. A megbízott igazgató 1998. januárjában kelt levelében  tájékoztatott a gyermekvédelem rendszerében végbemenő és folyamatosan zajló átalakulásáról megújításáról. Az új struktúra korszerűbb, színesebb, gazdagabb elhelyezési formát biztosít a gyerekek számára.

Fontos változás, hogy 5 fős szakértői csoport működik az intézményben, ezen túlmenően - szükség szerint- külső szakemberek megbízására is sor kerül. A házvezetők három műszakos beosztását megszüntették. Megtörtént annak a fiúnak a gondozásba vétele, kezelése, aki K.F.-et megtalálta. Az érintett családi házba felvettek egy új dolgozót. A lakás méreteihez képest szűkös elhelyezésen úgy igyekeztek változtatni, hogy a kikerülő gyerekek helyére újakat nem helyeztek ki. Jelenleg 12 a gyereklétszám. A házat 1997. folyamán felújították. Valamennyi lakásotthonban 6 felnőtt munkatárs látja el a gyermekek gondozását, ami a többi hasonló intézményhez képest kedvezően magas létszám. 

A vizsgálat megállapításai:

A Magyar Köztársaság Alkotmány kimondja, hogy "minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani." A 70/D. § (1) bekezdése szerint "A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez."

A gyermekek védelme és a róluk való gondoskodás az állam Alkotmányban vállalt kötelezettsége. 67. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. Az állami gondoskodásra utalt gyerekeknél a család szerepét is az államnak, a társadalomnak kell pótolnia.  

K.F. -ről az állam gondoskodott. A házvezető és a nevelők szerint az elmúlt időben sok probléma volt vele. A pszichológus jelentése szerint a gyerekek és a felnőttek is tudtak korábbi öngyilkossági kísérletéről és tudták, hogy súlyos problémái vannak. A vizsgálatok személyes felelősséget nem állapítottak meg az esettel kapcsolatban. 

A rendelkezésemre álló iratokból egyértelműen kiderül, hogy K.F. az öngyilkosságát megelőzően láthatóan rossz pszichés állapotban volt, azonban problémái megoldásához szakmai segítséget nem kapott. Megállapítom, hogy súlyosan sérült a fiú alkotmányban biztosított legmagasabb lelki egészséghez való joga (70.§ /D), valamint a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joga (67.§ (1)) azzal, hogy rossz lelki állapotát - öngyilkossági kísérletét követően is - tényként fogadták el és egészségügyi segítséget nem kapott. 

Alkotmányos visszásságot okozott tehát a fenti alkotmányos jogokkal és végső soron az élethez való joggal kapcsolatban, hogy K.F. nem részesült pszichológiai kezelésben.

A Nevelőotthon és a Gyermekvédelmi Központ vezetése által K.F. halálát követően tett és tervezett intézkedések sokrétűek és előremutatóak. Mindenképpen előrelépést jelentenek a tragédia kapcsán feltárt problémák kezelésében. 

Ajánlás:

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20.§-ában kapott felhatalmazás alapján az alábbi ajánlást teszem:

	Kérem Nógrád Megye Önkormányzatának Gyermekvédelmi Központja
	igazgatóját, hogy a tervezett intézkedések között fordítsanak kiemelt figyelmet
	a gyerekek pszichés állapotának rendszeres vizsgálatára és szükség szerint
	kezelésére.

Budapest, 1998. december 9.

Gönczöl Katalin