Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-5317/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Varjú Gabriella
dr. Magicz András
A vizsgálat előzményei, az eljárás megindítása
2012-ben „A Munka Méltósága” címmel alapjogi projektet indítottam, amelynek fókuszában a munkavégzéssel, a foglalkoztatással összefüggő alkotmányossági-alapjogi problémák feltérképezése, a szabályozással, illetve a jogalkalmazói gyakorlattal kapcsolatban felmerülő egyes visszásságok, áttekintése áll. A projekt keretén belül kiemelt vizsgálati terület a közfoglalkoztatási rendszerrel, illetve az ehhez kapcsolódó szociális ellátással (foglalkoztatást helyettesítő támogatással) összefüggésben felmerülő alapjogi problémák áttekintése. 
Az idei évben közel félszáz közfoglalkoztatással, aktív korúak ellátásával kapcsolatos állampolgári beadvány érkezett Hivatalomhoz, amelyekben a panaszosok körülbelül egyötöde jelezte, hogy roma nemzetiségű.
Öt településen – jellemzőnek tekinthető állampolgári panaszok alapján – helyszíni vizsgálatot is folytattunk. E településeken meghallgattunk roma származású közfoglalkoztatottakat, valamint helyzetértékelést kértünk a helyi roma nemzetiségi önkormányzatok és civil szervezetek képviselőitől. 
A helyszíni vizsgálatok tapasztalatai alapján a közfoglalkoztatás témakörében 2012 októberében elkészült előzetes vizsgálati jelentés, négy sürgős reagálást, azonnali orvoslást igénylő problémát tárt fel.1 Emellett egyedi közfoglalkoztatási panaszokkal összefüggésben több vizsgálatot is folytattam. A közfoglalkoztatás rendszerszintű kérdéseivel a projekt átfogó zárójelentésében foglalkozom.
Jelen jelentésben egy speciális problémakört tekintek át, és a közfoglalkoztatási rendszert kifejezetten a roma személyek esélyegyenlősége szempontjából vizsgálom. Az általános, minden hátrányos helyzetű célcsoportot – például a nőket és az egészségkárosodottakat – érintő problémákra a fentiekben említett átfogó jelentésben térek ki.
A roma nemzetiségű állampolgárok foglalkoztatási problémája az elmúlt évtizedben egyre súlyosabbá vált, ezért a közfoglalkoztatással összefüggésben is szükséges a kérdéskör önálló vizsgálata. Ezt a vizsgálatot az általános közfoglalkoztatási vizsgálathoz kapcsolódóan, annak kiegészítéseként, a kérdéskör fontosságára való figyelemfelhívás célzatával folytattam le.
Az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI törvény (a továbbiakban Ajbt.) 18. § (4) bekezdése alapján hivatalból indított vizsgálatom középpontjában az állt, hogy a közfoglalkoztatási rendszernek vannak-e olyan, az esélyegyenlőség megvalósulását támogató elemei, amelyek elősegítik a roma nemzetiségű lakosok foglalkoztatási integrációját. Ennek keretében foglalkozom a romák foglalkoztatását érintő társadalmi jelenségekkel, a szabályozási problémákkal, valamint a panaszokból és a helyszíni vizsgálat benyomásaiból levonható gyakorlati tapasztalatokkal is. 

Az érintett alkotmányos jogok
-	a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”];
-	az emberi méltósághoz való jog [Alaptörvény II. cikk: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz.”]
-	az egyenlő bánásmód követelménye [Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdés: „Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.”];
-	az esélyegyenlőség előmozdításának követelménye [Alaptörvény XV. cikk (4) bekezdés: „Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.” ];
-	a szociális biztonsághoz való jog [Alaptörvény XIX. cikk (1) és (2) bekezdés: „Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Anyaság, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult. Magyarország a szociális biztonságot az (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények és intézkedések rendszerével valósítja meg.”].

Alkalmazott jogszabályok és közjogi szervezetszabályozó eszközök 
-	a Munka Törvénykönyvéről szóló 2012. évi I. törvény (a továbbiakban: Mt.); 
-	a közfoglalkoztatásról és a közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó, valamint egyéb törvények módosításáról szóló 2011. évi CVI. törvény (a továbbiakban: Kftv.);
-	a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban: Sztv.);
-	a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény (a továbbiakban: Flt.);
-	az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény (Ebktv.);
-	a nemzetiségek jogairól szóló 2011. évi CLXXIX törvény (Njt.);
-	az önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény (Infotv.);
-	a szövetkezetekről szóló 2006. évi X. törvény (Szövetkezeti tv.);
-	a közfoglalkoztatási bér és a közfoglalkoztatási garantált bér megállapításáról szóló 170/2011. (VIII. 24.) Korm. rendelet;
-	a közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet;
-	a területi felzárkózási koordinációs központi és felnőttképzési feladatot ellátó regionális képző központok irányításáról, feladatairól szóló 3/2011. (II. 11.) KIM rendelet;
-	az álláskeresőként való nyilvántartásba vételről, valamint a nyilvántartásból való törlésről szóló 2/2011. (I. 14.) NGM rendelet;
-	a Nemzeti Munkaügyi Hivatalról és a szakmai irányítása alá tartozó szakigazgatási szervek feladat és hatásköréről szóló 323/2011. (XII. 28.) Korm. rendelet;
-	a Társadalmi Felzárkózási és Cigányügyi Tárcaközi Bizottság létrehozásáról szóló 1199/2010. (IX. 29.) határozat;
-	az egyes miniszterek, valamint a Miniszterelnökséget vezető államtitkár feladat- és hatásköréről szóló 212/2010. (VII. 1.) Korm. rendelet;
-	a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatalról szóló 177/2012. (VII. 26.) Korm. rendelet
-	foglalkoztatást elősegítő támogatásokról szóló 6/1996. (VII.16.) MüM. rendelet;  
-	közfoglalkoztatással kapcsolatos egyes intézkedésekről szóló 1294/2011. (VIII. 24.) Korm. határozat;
-	közfoglalkoztatás középtávú (2012-2014) koncepciójának végrehajtásával kapcsolatos feladatokról szóló 1507/2011. (XII. 29.) Korm. határozat;
-	a Kormány és az ORÖ között kötött keretmegállapodásban foglalt számszerűsíthető célkitűzések elérése érdekében kidolgozott részletes intézkedési tervről szóló 1338/2011. (X. 14.) Korm. határozat;
-	Nemzeti Társadalmi Felzárkóztatási Stratégia – mélyszegénység, gyermekszegénység, romák – (2011-2020);
-	a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozata. 

A megállapított tényállás
A vizsgálat során megkeresett szervek által adott tájékoztatások összegzése
A vizsgálat keretében megkerestem az Emberi Erőforrások Minisztériumát, a Türr István Képző és Kutató Intézetet, a Wekerle Sándor Alapkezelőt, az Országos Roma Önkormányzatot, négy területi roma nemzetiségi önkormányzatot, néhány civil szervezetet és szakértőt. 
Az állami szereplők és az Országos Roma Önkormányzat véleményének megismerése mellett fontosnak tartottam a térségi, helyi közfoglalkoztatási programok gyakorlati megvalósítását figyelemmel kísérő néhány területi roma nemzetiségi önkormányzat, civil szervezet, szakértő megkeresését is. A tájékoztatást kérő leveleimben hasonló, de a szervek/szervezetek/szakértők konkrét, eltérő feladataival, szerepkörével is összefüggő kérdéseket tettem fel. (A megkereső levelek kérdései az 1. számú mellékletben olvashatók teljes terjedelmükben.)
A vizsgálat során tájékoztatást kértem a Magyarországon élő roma lakosok munkaerő-piaci helyzetének 2012. évi jellemzőiről, a közfoglalkoztatási programokban részt vevő roma nemzetiségű személyek arányáról, és hogy szerveznek-e önálló, roma közfoglalkoztatási programokat. Ehhez kapcsolódóan a szakértők véleményét kértem az önálló, elkülönített roma közfoglalkoztatási programok és az integrált módon szervezett programok célszerűségéről. Információt kértem arról is, hogy a közfoglalkoztatási eszközök mennyiben alkalmasak a cigány lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációjára, és milyen más támogató intézkedések és programok működnek a roma álláskeresők legális munkaerőpiacon való megjelenésének elősegítésére. 
Véleményt kértem a szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény egyes, közfoglalkoztatással is összefüggő rendelkezéseiről, valamint a Kormány és az Országos Roma Önkormányzat keretmegállapodásának foglalkoztatással összefüggő vállalásainak, illetve a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat foglalkoztatással, képzéssel összefüggő III. fejezete végrehajtásáról. 
Tájékoztatást kértem a Türr István Képző és Kutató Intézet roma lakosokat érintő képzési programjairól, illetve a Wekerle Sándor Alapkezelő speciális támogatási tevékenységéről is. 
Az Emberi Erőforrások Minisztériumának közigazgatási államtitkára válaszlevelében jelezte: tekintettel arra, hogy a közfoglalkoztatás a belügyminiszter felelősségi körébe tartozik, valamint 2011-ben a Nemzetgazdasági Minisztérium és a Vidékfejlesztési Minisztérium is támogatott közfoglalkoztatási programokat, felvették a kapcsolatot az említett tárcákkal, és együttműködésüket kérték a kérdések megválaszolásában. 
A Társaság a Szabadságjogokért munkatársai a válaszukat Messing Vera szociológussal, valamint a Nemzeti és Etnikai Kisebbségi Jogvédő Iroda munkatársaival közösen dolgozták ki, ezeket a szakértői vélemények között mutatom be.
A megkeresett négy területi roma nemzetiségi önkormányzat közül a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Területi Roma Nemzetiségi Önkormányzat válasza érkezett meg vizsgálatom zárásáig. 
A válaszadók többsége részletes, alapos tájékoztatást nyújtott, amelyet terjedelmi korlátok miatt rövidítve ismertetek. A jobb áttekinthetőség érdekében a kapott válaszokat a feltett kérdések témakörei szerint összegzem. 

I. A Magyarországon élő roma lakosság munkaerő-piaci helyzetének 2012. évi jellemzői
I. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma 
Az Emberi Erőforrások Minisztériumának (a továbbiakban: EMMI) közigazgatási államtitkára válaszlevelében leírta, hogy adatvédelmi problémák miatt a roma népesség munkaerő-piaci helyzetéről szociológiai kutatásokból lehet tájékozódni. Az utolsó foglalkoztatási szempontú átfogó vizsgálatot 2003-ban folytatta  Kemény István és Janky Béla.2 Azóta számos kutatás, esettanulmány készült, de jellemzően a cigányság egy-egy részcsoportjára, területi szegmensére vonatkozóan.3 A hivatkozott tanulmányok egyetértenek abban, hogy a rendszerváltás után a romák és a nem romák közötti foglalkoztatási arány különbsége jelentősen megnőtt, 30-40 százalékpont körülire tehető a különböző szakirodalmi becslések alapján, és ez a szakadék azóta is lényegében változatlan maradt. 
A foglalkoztatási különbségek több, egymást erősítő tényezőre vezethetők vissza. A romák munkához jutását leginkább az alacsony iskolázottság, a területi hátrányok, valamint a munkaerő-piaci diszkrimináció nehezíti, a roma nők esetében a magas gyereklétszám is szerepet játszik ebben. A 2003-as felmérés szerint a 15 évesnél idősebb roma lakosság több mint 84%-a legfeljebb általános iskolai végzettséggel rendelkezett. A területi hátrány pedig azt jelenti, hogy az ország aprófalvas, periférikus, rossz gazdasági helyzetben lévő térségeiben magasabb a romák aránya, szegregált térségek alakultak ki. 
A folyamatban lévő kutatások közül kiemelkedik a TÁMOP 5.4.1. „A szociális szolgáltatások modernizációja, központi és területi stratégiai tervezési kapacitások megerősítése, szociálpolitikai döntések megalapozása” című, kiemelt program forrásaiból finanszírozott nagymintás roma kutatási projekt. A kutatás célja, hogy átfogó képet adjon a magyarországi cigányság társadalmi helyzetéről, anyanyelvi és etnikai megoszlásáról, települési és térségi eloszlásáról, a lakásviszonyokról, a családok összetételéről, a gyermekek helyzetéről, az iskolázottságról, a foglalkoztatottságról, jövedelmi viszonyokról, közösségi problémákról, diszkriminációról. 

I. 2. Türr István Képző és Kutató Intézet
A Türr István Képző és Kutató Intézet (a továbbiakban: TKKI) főigazgatójának válasza szerint az intézet 2011 júliusában kezdte meg működését egy olyan állami felnőttképzési és kutatás-módszertani intézményhálózatként, amely kiemelt feladatként segédkezik a közfoglalkoztatási rendszer működtetésében és a hátrányos helyzetű rétegek – romák, álláskeresők, alacsony végzettségűek, megváltozott munkaképességűek, hátrányos helyzetű térségekben élők – felzárkózásában. A TKKI alaptevékenységei között kapott szerepet a fenti célcsoportok kompetenciafejlesztése, valamint a fejlesztés előfeltételeinek a megteremtése, a kompetenciaszintek, a hiányok feltérképezése. 
A TKKI országos hálózatának köszönhetően valamennyi régióban jelen van, és igazgatóságainak működésén keresztül felzárkóztató képzésekkel, tréningekkel, fejlesztéssel, szakmai oktatással, támogató szolgáltatásokkal igyekszik hozzájárulni a társadalmi esélyegyenlőség megteremtéséhez. Az általa nyújtott képzési lehetőségek és programok lehetőséget teremtenek a Magyarországon élő hátrányos helyzetű (például megváltozott munkaképességű, fogyatékossággal élő, munkanélküli, alacsony iskolai végzettségű, szakképzetlen, roma származású) emberek számára, hogy jobb eséllyel indulhassanak a munkaerőpiacon, amely által anyagi helyzetük, társadalmi pozíciójuk, életesélyeik javulhatnak, önmegvalósításuk célhoz érhet. 
A TKKI nem rendelkezik a roma lakosság aktuális munkaerő-piaci helyzetére vonatkozó adatbázissal, azonban folyamatosan szerez tapasztalatokat a foglalkoztatottság és a munkanélküliség helyzetéről. Részt vesz olyan kutatásokban is, amelyek a társadalmi diagnózisok pontosításához fontos vizsgálati eredményeket szolgáltatnak.
A teljes hazai 15-64 éves népesség foglalkoztatási rátája 2012-ben 57% körül volt. A TKKI tájékoztatása szerint a Magyarországon élő roma lakosság foglalkoztatása jelentősen alulmarad az országos átlaghoz viszonyítva. A roma nők még ezekhez az arányokhoz képest is rosszabb helyzetben vannak. Az alacsony foglalkoztatás mellett veszélyesen nő a lakosság eladósodása is. Ennek a folyamatnak a következményeként a súlyosan marginalizálódó roma lakosság generációkról-generációkra örökíti a halmozódó hátrányokat.
Tapasztalataik alapján a probléma egyik fő forrása az alacsony iskolai végzettség és az ebből adódó hátrányos munkaerő-piaci pozíció. A roma nőknél különösen alacsony a szakmunkás végzettséggel rendelkezők aránya, de a roma férfiaknál is 20 % alatt van ez az arány. A TKKI ezért különösen indokoltnak látja a munkaerő-piaci versenyképességet képzéssel növelő programokat. Egyelőre azonban a hátrányos helyzetűek munkaerő-piaci belépésének esélyei jelentősen korlátozottak. 
A TKKI szerint a romák hátrányos foglalkoztatási helyzete elsősorban az alacsony iskolai végzettséggel rendelkező népesség magas inaktivitására vezethető vissza. Az alacsony foglalkoztatottság problémája a rendszerváltozás óta fennáll, ám korábban nem készültek hosszú távú megoldási javaslatok. Az Új Széchenyi Tervben azonban már megszületett a felismerés, miszerint a foglalkoztatási programok önállóan nem eredményezik a foglalkoztatási szint tartós javulását. Fenntartható munkahelyeket csak a magánszféra vállalkozói tudnak biztosítani, így a következő időszakban az ő segítségükkel javítható a roma lakosság munkaerő-piaci helyzete.
A munka világából tartósan kiszorultak egy része számára az elsődleges munkaerőpiac jelenleg nem tud megfelelő foglalkoztatást biztosítani. Szükséges ezért, hogy az állam segítséget nyújtson a hátrányos helyzetű, köztük roma emberek számára a közfoglalkoztatás keretében felkínált lehetőséggel. A közfoglalkoztatás kiterjesztése rövid idő alatt képes emelni a foglalkoztatottak arányát, de a hosszú távon is fenntartható javulás az elsődleges munkaerőpiacon történő elhelyezkedés esélyének növelésével lehetséges.

I. 3. Országos Roma Önkormányzat és a Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Területi Roma Nemzetiségi Önkormányzat 

Az Országos Roma Önkormányzat (a továbbiakban: ORÖ) elnökének válasza szerint jelenleg nem állnak rendelkezésükre adatok arra vonatkozóan, hogy a 2011-es évhez képest milyen módon változott a roma lakosság munkaerő-piaci helyzete.
A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Területi Roma Nemzetiségi Önkormányzat (a továbbiakban területi roma nemzetiségi önkormányzat) elnökének megítélése szerint a Magyarországon élő romák munkaerő-piaci helyzete a privatizációs időszak (1990-91) óta drasztikusan romlott. Ez különösen érezhető Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében, aminek oka, hogy a fenti időszak előtt nagyon sokan vállaltak munkát az ország más területein (elsősorban a fővárosban), ám ennek az ingázásnak a lehetősége nagyon beszűkült. A megyében kevés az olyan nagyipari üzem, amely jelentős szakképzetlen munkaerőt tudna foglalkoztatni. A mezőgazdaságban csak időszakos foglalkoztatás van, mely a betakarítási munkákra korlátozódik. A munkanélküliségi ráta nem javult érzékelhetően az új közfoglalkoztatási program ellenére sem.

I. 4. Szakértői vélemények
Az ELTE Társadalomtudományi Kara Szociális Munka és Szociálpolitikai Tanszékének oktatója szerint pontos számok nem ismeretesek, hiszen a legutóbbi adatok Kemény István és szerzőtársai – az előzőekben már hivatkozott – 2003-as cigánykutatásából valók. A téma legátfogóbb elemzését (okokat és okozatokat, az összes elérhető adatot is beleértve) Kertesi Gábor adta közre a 2005-ben megjelent könyvében.4 A szakértő véleménye szerint a romák munkaerő-piaci helyzete a könyv, illetve Kemény és Janky tanulmányai óta strukturálisan nem változott, viszont a probléma mélyült, részben a gazdasági válságnak, részben a nem szűnő diszkriminációnak köszönhetően. A 2011. évi népszámlálási adatokból lehet majd tájékozódni, de azok az adatok nem lesznek olyan megbízhatóak, mint a Kemény-féle kutatás, mivel közismerten nagyon sokan vannak a romák/cigányok között, akik nem vallják meg a kérdezőbiztosok előtt identitásukat. Nagy szükség volna ezért egy új, a Keményéhez hasonló mélységű és színvonalú „cigány-kutatásra”.
A Társaság a Szabadságjogokért (a továbbiakban: TASZ) válaszában arra az adatvédelmi problémára hívta fel a figyelmet, hogy a romák munkaerő-piaci helyzetére vonatkozóan nem állnak rendelkezésre teljes körű adatok, mivel a KSH munkaerő-piaci felvétele és más, a magyarországi népességre vonatkozó széles körű adatfelvételek nem tartalmaznak etnikai hovatartozásra vonatkozó kérdéseket
A rendelkezésre álló információk a romák munkaerő-piaci helyzetével kapcsolatban az úgynevezett „roma kutatásokból” származnak, amelyek azonban a mintavétel nehézségei és eltérései miatt különböző adatokat tartalmaznak. Ez abból adódik, hogy az önbevallás alapján és a külvilág által romának tekintett népesség jelentősen eltér mind létszámában, mind demográfiai alapmutatóit tekintve.
A TASZ véleménye szerint a romák munkaerő-piaci helyzete kétségbeejtően rossz. A munkaképes korú romák mindössze 21,4%-a volt foglalkoztatott 2003-ban, és nagyon jelentősek a nemek közötti eltérések is. A roma nők esélye a hivatalos foglalkoztatásra kiugróan alacsony: míg a férfiak 28%-a, addig a nők csupán 15%-a volt foglalkoztatott 2003-ban. Nagyon jelentősek a regionális eltérések is: a fővárosban a roma férfiak közel kétharmada, a kelet-magyarországi régióban azonban csupán mintegy hetede volt foglalkoztatott a 2003-as felmérés szerint. 
A három legfontosabb ok, amely nagymértékben magyarázza a lehangoló adatokat: 
(1)	az alacsony iskolázottság: a romák iskolázottsági szintje jelentősen elmarad a teljes népességétől. Ráadásul az iskolázottság szintje hazánkban más országoknál is jobban meghatározza a foglalkoztathatóságot; az alapfokú végzettséggel rendelkezők mindössze 28%-a foglalkoztatott a teljes népességen belül is – ez tehát nem „cigány” sajátosság;
(2)	kedvezőtlen regionális megoszlás: a romák koncentrációja a gazdasági válság által sújtott észak-kelet magyarországi, dél-nyugat dunántúli és alföldi régiókban erőteljes, míg az ország más – gazdaságilag jobban prosperáló részein – kisebb arányban élnek;
(3)	a munkaadók részéről tanúsított széles körű diszkrimináció. ismert olyan felmérés, amelynek adatai szerint a romák háromnegyede személyesen tapasztalt hátrányos megkülönböztetést, és az egyik legjobban érintett terület e szempontból a munkaerő-piac. 
A TASZ szerint a romák jelentős része kiszorult a hivatalos, regisztrált munkaerő-piacról, ugyanakkor az is tudható, hogy a közvélekedéssel szemben mindez nem jelent dologtalanságot. A vonatkozó kutatások – jellemzően kvalitatív módszereket alkalmazva – rendre cáfolják a dologtalan cigány munkanélküli képzetét, és bemutatják, hogy a legális munkaerőpiacról kiszorult romák a gazdaság legrosszabbul fizetett, legnagyobb kiszolgáltatottságot jelentő szürke és fekete szegmenseiben dolgoznak alkalmi munkásként. 
A legutóbbi, 2010-es „cigányvizsgálat” kvantitatív adatokkal támasztja alá azt, amit kvalitatív kutatások és tereptapasztalatok már régóta jeleztek: a romák jelentős többsége végez munkát, csak azt a regisztrált munka világán kívül teszi. A fekete, vagy szürke – bejelentés, adózás és járulékfizetést nélkülöző – munka elterjedtsége tehát egy olyan realitás e népesség körében, amellyel számolni kell, még akkor is, ha az a foglalkoztatási statisztikában nem jelenik meg. Ebbe a – kétségtelenül igazságtalan, ám mégiscsak működő – rendszerbe avatkozott be a közfoglalkoztatás expanziója és a segélyek közfoglalkoztatási részvételhez (és esetenként egyéb elvárásokhoz történő) kötése.

II. A roma származású lakosok aránya a közfoglalkoztatottak között
II. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma 
Az EMMI közigazgatási államtitkárának tájékoztatása szerint 2011-ben a közfoglalkoztatásban résztvevők száma meghaladta a 268 ezer főt. A 2010. évi adatokkal összehasonlítva, a korábbi év közfoglalkoztatási formáihoz képest 82 ezer fővel több álláskereső foglalkoztatása valósult meg. 
Az országos közfoglalkoztatási programba bevont roma származású közfoglalkoztatottak parlagfű irtásban, vízi-, és erdészeti társulásoknál, valamint vasúttisztasági programokban vettek részt.
A megyei (fővárosi) kormányhivatalok munkaügyi központjai becsléssel állapították meg a közfoglalkoztatásban érintett romák számát, hiszen a Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat erre vonatkozóan nyilvántartást nem vezethet. A becsült adatszolgáltatás alapján 2011-ben országos közfoglalkoztatás keretében több mint 6700 fő, önkormányzati közfoglalkoztatás esetén mintegy 72,5 ezer fő, összesen csaknem 80 ezer fő roma álláskeresőnek biztosított munkalehetőséget a Kormányzat.
A közfoglalkoztatás középtávú koncepciója (2012-2014) nevesíti azokat a célcsoportokat, akiket a közfoglalkoztatásba vonásnál előnyben kell részesíteni. Ebbe a célcsoportba tartoznak például a roma nemzetiségű álláskeresők. A munkaügyi központok munkatársainak fontos szerepe van abban, hogy a közfoglalkoztatásba azokat az álláskeresőket közvetítsék, akik segítség nélkül a munkaerő-piacon nem jutnak munkalehetőséghez. A munkaügyi központokban 2012. január 31-én – az ORÖ és megyei képviselőik egyetértésével – roma koordinátorokat jelöltek ki, akiknek feladatai közé tartozik a roma célcsoport felkutatása, elérésének biztosítása, a munkahelyekről történő tájékoztatása. A megyei felelősök nevét és elérhetőségét a megyei munkaügyi központok vezetői megkapták. A roma koordinátorok ajánlása alapján a közfoglalkoztatók számon tartják, hogy milyen arányban vesznek részt a programokban roma álláskeresők.
Az ellátásokra való jogosultsággal, illetve azok megállapításával kapcsolatban a nemzetiséghez tartozásra vonatkozó személyes adatok nyilvántartására a juttatásokat folyósító hatóság nem bír felhatalmazással, így ilyen adatokkal az EMMI nem rendelkezik.

II. 2. Türr István Képző és Kutató Intézet
A TKKI hálózat – a főigazgató tájékoztatása szerint – nem rendelkezik olyan adatbázissal, amely alapján a közfoglalkoztatásban résztvevő emberek között meg lehetne becsülni a roma származású állampolgárok részvételi arányát. Kizárólag becsült adataik vannak a képzésben résztvevő romák számáról is. 

II. 3. Országos Roma Önkormányzat és a területi roma nemzetiségi önkormányzat
Az ORÖ elnöke a válaszában arról tájékoztatott, hogy a közfoglalkoztatásban résztvevő roma lakosok arányának felmérése jelenleg folyamatban van. Tudomásuk szerint azonban nem létezik olyan eljárásrend, amely pontos mérési adatokkal tudna szolgálni, hiszen az etnikai adatkezelés módszertana jelenleg még nem megoldott. Jelenleg az ORÖ és a Humán Erőforrás Programok Irányító Hatósága is vizsgálja az uniós források felhasználása kapcsán a roma részvétel felmérésének a lehetőségeit. 
A területi roma nemzetiségi önkormányzat elnökének becslése szerint Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében a közfoglalkoztatottak között 60-65%-os a roma nemzetiségű személyek aránya.

II. 4. Szakértői vélemények
Az ELTE Társadalomtudományi Kara Szociális Munka és Szociálpolitikai Tanszékének oktatója szerint léteznek ugyan becslések arra vonatkozóan, hogy egyes településeken mekkora a romák aránya, ez azonban nem feltétlenül áll összefüggésben a romák közfoglalkoztatásban való részvételének az arányával.
A polgármestereknek diszkrecionális döntési lehetősége van abban, hogy az álláskeresők közül kiket von be a közfoglalkoztatásba, emiatt településenként változhat, hogy milyen arányban vesznek fel hátrányos helyzetű roma lakosokat. Vannak olyan települések, ahol nagyobb létszámban élnek romák, ám a közfoglalkoztatottak között nincsenek ilyen nagy arányban. Másutt a kisebb lélekszámú roma lakosság is felülreprezentált a közfoglalkoztatásban.
A TASZ szerint egzakt adatok nem állnak rendelkezésre a romák arányáról a közfoglalkoztatottak között, ilyen jellegű adatfelvételt nem végeznek sem állami, sem önkormányzati, sem civil szervezetek. 
A tapasztalataik alapján a roma származású munkavállalók közfoglalkoztatottak közötti arányában területenként, illetve akár településenként erőteljes szórás mutatkozik. Az általuk ismert településeken a roma lakosok közfoglalkoztatásba történő bevonásának mértéke több tényezőtől is függ, így: 
·	a településen élő romák lakosságon belüli arányától, 
·	a település, pontosabban a kistérség státuszától (leghátrányosabb helyzetű kistérség vagy sem)
·	a települési önkormányzat által megpályázott közfoglalkoztatás típusától, 
·	az ezáltal foglalkoztatható munkanélküliek számától, 
·	a közfoglalkoztatás év közbeni időszakától (idénymunkák), és annak időtartamától, 
·	a közfoglalkoztatás munkaidejétől,
·	az önkormányzatoknak (polgármestereknek) a munkanélküliek közötti önkényes “rangsorolásától” is.
Egyes településeken az a gyakorlat, hogy ha kizárólag a közterületek tisztán-, illetve karbantartására szorítkozik az elnyert közfoglalkoztatási támogatás, akkor elenyésző kivétellel roma közfoglalkoztatottakat alkalmaznak. A magasabb státuszú tevékenységek esetében megfordul ez az arány, jellemzően a munka- és brigádvezetők sem a romák közül kerülnek ki.
Általánosan elmondható, hogy az igényekhez, szükségletekhez képest nincsen elegendő közfoglalkoztatási lehetőség a településeken, sokszoros a túljelentkezés a rendelkezésre álló létszámokhoz képest. Ez kiemelten igaz a Start munkaprogramból kimaradt, nem leghátrányosabb helyzetű (LHH) kistérségek településein. Az LHH kistérségekben beindított Start mintaprogramok valamelyest enyhítik ezt a hiányt, azonban az abból kiszorulóknak jelentősen csökkennek az esélyei bárminemű munkavégzésre.
A TASZ szubjektív megítélése szerint a roma álláskeresők között a közfoglalkoztatottak aránya településenként akár 1% – 50% közötti szórást is mutathat.

III. Önálló, roma közfoglalkoztatási programok bemutatása, az elkülönítés háttere, indoka
III. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma
Az EMMI közigazgatási államtitkárának tájékoztatása szerint Borsod-Abaúj-Zemplén, Szabolcs-Szatmár-Bereg, Hajdú-Bihar, Békés és Jász-Nagykun-Szolnok megyékben a vízitársulatoknál – az ORÖ-vel és a Vidékfejlesztési Minisztériummal együttműködve – 2011. szeptember 1-jén mintaprogram indult 1078 fő, elsődlegesen roma származású közfoglalkoztatott bevonásával. Hódmezővásárhelyen és térségében 3 hónapos időtartamban 288 fő elsődlegesen roma álláskeresőt foglalkoztatott a vízitársulat közfoglalkoztatás keretében. 
Annak érdekében, hogy a roma álláskeresőket minél szélesebb körben vonják be a közfoglalkoztatásba, a Belügyminisztérium országos közfoglalkoztatási programot indított segítő hálózat kiépítése céljából, melyet az ORÖ valósít meg. A program keretében 2012 májusa és 2013 márciusa között 360 fő közfoglalkoztatási jogviszony keretében történő foglalkoztatása valósul meg. A program során roma származású segítők nyújtanak információkat a közfoglalkoztatásról, segítik a romák közfoglalkoztatásban, majd az elsődleges munkaerő-piacon történő elhelyezkedését, kapcsolatot tartanak a megyei munkaügyi központokkal, közfoglalkoztatókkal, családsegítő szervezetekkel, adatbázist készítenek mind a roma álláskeresőkről, mind a megyében működő munkaadókról/ közfoglalkoztatókról, segítik a munkaerő-piaci (re)szocializációs folyamatot.
A Keretmegállapodáshoz kapcsolódóan az idei évben legalább 30 ezer fő roma személy közfoglalkoztatásba vonását vállalta a Belügyminisztérium. Ez teljesült, hiszen 2012 júniusáig megközelítően 48 ezer főre tehető ez a létszám. A munkaügyi kirendeltségek adatai alapján a romák foglalkoztatási aránya egyes településeken meghaladta az 50%-ot, néhol a 80%-ot is, viszont volt, ahol a romák aránya mindössze 10% körüli volt. 
A hátrányos megkülönböztetés gyanújáról a minisztériumnak nincs információja, de feltételezése szerint – a közfoglalkoztatásban résztvevő romák számarányának ismeretében – nem is történt ilyen eset.

III. 2. Türr István Kutató és Képző Intézet
A TKKI a közfoglalkozatási rendszer 2011 évi átalakítását követően számos, a közfoglalkoztatási programhoz kapcsolódó projektben vett részt. A közfoglalkoztatás jellemzően a területileg illetékes munkaügyi kirendeltségek és a települési önkormányzatok együttműködésében valósul meg. Ennek következtében törvényszerű, hogy a TKKI a közfoglalkoztatási programok támogatásában a települési önkormányzatokkal és a munkaügyi központokkal is együttműködik. 
A TKKI hálózat kiegészítő szerepet tölt be az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzési programok lebonyolításában. 
A közfoglalkoztatás keretében megvalósuló képzések jelentős része a helyi igényeknek megfelelően alakult. Ezekben a képzésekben a TKKI hálózati rendszerében 2011-2012 között 5888 ember vett részt.
A megvalósítás fázisában van a TÁMOP 2.1.6. Újra tanulok! program. A kiemelt projekt célja az alacsony iskolai végzettségű, illetve szakképzetlen felnőttek számára lehetővé tenni, hogy képzésben vegyenek részt, és ezáltal javuljon a munkaerő-piaci helyzetük. A célcsoport között szerepelnek olyan szakképzettséggel rendelkező munkavállalók is, akiknek a szakképzettsége elavulttá vált vagy alapul szolgál olyan egyéb új képesség, végzettség megszerzésére, amely valós munkaerő-piaci igényekre épül.
A TKKI főigazgatójának tájékoztatása szerint az általuk szervezett társadalmi felzárkóztatás célú programokban a romák a teljes népességhez viszonyított arányukhoz képest többnyire felülreprezentáltan vesznek részt. A regionális igazgatóságok döntő többségében vannak olyan programok, amelyek kifejezetten a roma kisebbséghez tartózó személyek számára biztosítanak szolgáltatásokat. 
A TKKI munkatársai a hátrányos helyzetű rétegek felzárkóztatása érdekében a célcsoport érdekeit képviselő szervezetek véleményét meghallgatják, és szükség szerint beépítik a képzési programokba. A roma nemzetiségi önkormányzatok a képzések megvalósítása során jellemzően az oktató elfogadtatásában, a helyi viszonyok ismertetésében, a célcsoport felkeresésében és igényeinek felmérésében vesznek részt. 
A kizárólag roma származású személyek és szervezeteik bevonásával megvalósuló programok közül kiemelkedő a TÁMOP 5.3.6. számú komplex telepprogram, amelyben a TKKI igazgatóságai együttműködő partnerei az önkormányzatoknak. A kizárólag roma célcsoportra irányuló programok egy része a települési önkormányzatokkal közösen valósul meg, más részükben a munkaügyi kirendeltségekkel és civil szervezetekkel is együttműködnek. 
A képzések színvonalával kapcsolatban nem érkezett panasz a TKKI-hez. Kifogásolta azonban több érintett is a Start program indításának időpontját, valamint a szombati oktatási napok miatti megvalósítási, szervezési nehézségeket. Több negatív észrevételt fogalmaztak meg ugyanakkor amiatt, hogy a közfoglalkoztatásokhoz kapcsolódó képzések iránti kereslet sokkal nagyobb, mint a jelenlegi képzési kínálat.

III. 3. Országos Roma Önkormányzat és a területi roma nemzetiségi önkormányzat
Az ORÖ elnökének értesülései szerint nincs olyan közfoglalkoztatási program, amelynek célcsoportja kifejezetten és kizárólagosan roma személyek. A magyarországi romák nagy része sajnálatos módon hátrányos helyzetű, így a közfoglalkoztatási programokkal hátrányos helyzetű csoportot megcélozva a romákat és nem roma szegényeket egyaránt el lehet érni.
Az ORÖ azonban a roma származású lakosok foglalkoztatási helyzetének javítása érdekében országos közfoglalkoztatási programot indított, amelyben a válaszadás időpontjában 360 fő vett részt. Az ORÖ Országos Közfoglalkoztatási Programjának fő célja a közfoglalkoztatásba bevonható emberek felkutatása, továbbá az elhelyezkedettek munkában maradásának segítése. A közfoglalkoztatási mentori rendszer egy olyan hálózat kiépítését jelenti, amely 19 megyében és Budapesten képes az emberek aktivizálására, programokról szóló tájékoztatására. 
Az ORÖ-nek jelenleg nem áll rendelkezésére olyan jellegű statisztika, amely országos szinten megmutatná, hogy pontosan hány nemzetiségi önkormányzat vált közfoglalkoztatóvá. Valószínűsíthető azonban, hogy a közfoglalkoztatók között alacsony számban vannak települési nemzetiségi önkormányzatok, hiszen az éves költségvetés rendkívül alacsony összege nem teszi lehetővé a továbbfoglalkoztatás és az esetleges önrész vállalását.
Nincs tudomásuk oly módon szervezett közfoglalkoztatási programról, ahol felmerülne a hátrányos megkülönböztetés gyanúja, azonban az ORÖ fontosnak tartja folyamatos figyelemmel kísérését annak, hogy egyéni helyi érdekek folytán ez ne következhessen be.
A területi roma nemzetiségi önkormányzat ismeretei szerint jelenleg is működnek olyan közfoglalkoztatási programok, amelyeket roma és hátrányos helyzetű személyek részére pályázati úton hirdettek meg. Véleménye szerint szükséges lehet egyes területeken speciális roma közfoglalkoztatási programok indítása. Hangsúlyozta továbbá, hogy változtatni kellene a pályázati kiírásokon, hogy a roma nemzetiségi önkormányzat által önállóan is indítható legyen közfoglalkoztatási program.

III.4. Szakértők
Az önálló, elkülönített roma közfoglalkoztatási programok és az integrált közfoglalkoztatási programok elvi jellegű összevetését kizárólag a szakértőktől kértük, mivel nem vettek részt a közfoglalkoztatási programok lebonyolításában, így véleményük e kérdésben objektívebbnek tekinthető.
Az ELTE Társadalomtudományi Kara Szociális Munka és Szociálpolitikai Tanszéke oktatójának a véleménye szerint természetesen, mint mindenben, ebben is az integrált programok volnának célravezetőek, már amennyiben a közfoglalkoztatás „célravezető” egyáltalán.
A Nemzeti Agrárszaktanácsadási Képzési és Vidékfejlesztési Intézet szakértője az integrált közfoglalkoztatási programokat tartja megfelelőbbnek. Annyi változtatást javasol – akár a szabályozás módosításával is – hogy az adott településeken a roma lakosság számarányának megfelelően legyenek képviselve a közfoglalkoztatásban a munkanélküli romák. Amennyiben erre nincs lehetőség, úgy ebben az esetben szükségesnek tartja a romák számára önálló programok indítását. 
A TASZ szerint általános álláspontot, egyöntetű véleményt e téren nem lehet kialakítani. Alapvetően – hosszabb távon – az integrált foglalkoztatás jelenthet megoldást, csakúgy mint az oktatás, illetve lakhatás terén. A foglalkoztatás, munkavégzés tekintetében is figyelembe kell venni azonban a roma emberek életének minden területét átszövő, mindennapjaikban rendkívül erősen jelen lévő hátrányos megkülönböztetést. A jelenlegi gyakorlat szerint ugyanis az elméletileg integrált formában tervezett foglalkoztatási programok tényleges végrehajtása során a roma munkavállalók vagy teljes egészében kiszorulnak vagy szinte kizárólag alacsonyabb presztízsű munkakörökben alkalmazzák őket. Ezzel lényegében egy etnikai alapon kialakított egyfajta alá-fölé rendeltségi viszonyrendszer jöhet létre. Ez csak részben magyarázható a roma munkavállalók átlagosan alacsonyabb képzettségével, a döntéshozók előítéletekre alapuló, diszkriminatív magatartása is hozzájárul a kialakult helyzethez. Tapasztalataik szerint azonban az előítéletek leküzdhetők, ha a romák is lehetőséget kapnak nagyobb elismertséget élvező munkák elvégzésére. Ezt egy Pest megyei, 2.400 lakosú település, Kakucs példáján keresztül mutatták be5, ahol a tudatos és következetes integrált foglalkoztatás eredményre vezetett. Ez a példa azonban korántsem tekinthető általánosnak, sokkal inkább törvényszerű, hogy a közfoglalkoztatási programok megvalósítása során az említett diszkriminációs tényezők érvényesülnek.
A TASZ véleménye szerint probléma az is, hogy a roma önkormányzatokat csak formálisan vonják be a közfoglalkoztatási programok lebonyolításába, ez általában abban merül ki, hogy a pályázat kapcsán együttműködési megállapodást köt velük a települési önkormányzat.

IV. A közfoglalkoztatási eszközök hatása a cigány lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációjára
IV. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma
Az EMMI közigazgatási államtitkára válaszában ismertette, hogy a Magyar Munka Terv elsődleges célként a versenyszférában létrejövő munkahelyek számának bővülését jelöli meg. A munka világából tartósan kiszorultak egy része az elsődleges munkaerő-piacon – a minisztérium álláspontja szerint – nem tud megfelelően helytállni. A munkaerőként való alkalmazásukhoz ezért az elhelyezkedés ösztönzése mellett szociális munkára, mentorálásra, munkaerő-piaci szolgáltatásokra, egyfajta inkubációra van szükség. Munkavállalásukat nehezítő körülmény lehet, hogy olyan területen élnek, ahol gyenge az elsődleges munkaerőpiac. Munkavállalásukat elősegítheti az átmeneti foglalkoztatásnak a nyílt munkaerő-piacra átvezető, tranzitfoglalkoztatás jellegű programja a szociális gazdaság keretei között. 
Emellett a kormányzat maga is tenni kíván azért, hogy minél több ember számára már rövidtávon is munkát tudjon felkínálni közfoglalkoztatás formájában. A roma álláskeresők tartós foglalkoztatásban maradására vonatkozóan még nem állnak rendelkezésre adatok.

IV. 2. Türr István Képző és Kutató Intézet
A TKKI főigazgatója elsőként a speciális feladatával összefüggésben fejtette ki a véleményét a romák foglalkoztatást elősegítő képzéseinek a munkaerő-piaci integrációra gyakorolt hatásáról.
A TKKI hálózat által megvalósított programok között jelentős arányban szerepelnek a társadalmi megújulás operatív program pályázati rendszerén belül megvalósított társadalmi felzárkóztatás célú programok. A 2011-2012 közötti időszakban zajlott képzések résztvevőinek 41%-a élhetett valamilyen formában a Társadalmi Megújulás Operatív Program keretében biztosított lehetőségekkel.
Romák feltehetőleg minden képzési programban részt vesznek, azonban a TKKI igazgatóságai a képzésekre történő beiskolázásoknál és azt követően a programok lebonyolításánál sem végeznek etnikai alapú regisztrációt. Egyes képzési programokat kifejezetten a roma személyek felzárkóztatása érdekében hirdettek meg. A TKKI e programok tervezési, előkészítési és a megvalósítási szakában is együttműködik a roma nemzetiségi önkormányzatokkal és a roma nemzetiséggel foglalkozó civil szervezetekkel, a beiskolázás is ezen szervezetek közreműködésével történik. Így nagy valószínűséggel kijelenthető, hogy a kifejezetten roma felzárkóztatás céljából indított programok részvevői önmagukat roma kisebbséghez tartozóként definiálják. 
A TKKI hangsúlyozta, hogy az általa szervezett, a TÁMOP rendszer keretében megvalósított, a roma származású emberek foglalkoztathatóságát növelő képzéseken minimális volt a lemorzsolódás és a képzést eredményesen befejezők elhelyezkedésével kapcsolatban is jók az eddigi tapasztalatok. Pontos értékelésre azonban a 12 hónapos nyomon-követési vizsgálatok adnak majd lehetőséget

IV. 3. Országos Roma Önkormányzat és a területi roma nemzetiségi önkormányzat
Az ORÖ elnökének megítélése szerint a legfontosabb cél a munkavállalók primer munkaerő-piaci szektorba való bejuttatása, azonban általában épp azokban a régiókban jellemző a betölthető álláshelyek hiánya, ahol több cigány lakos él. A közfoglalkoztatás során szerzett munkatapasztalat ugródeszkát jelenthet azoknak, akik a későbbiekben szeretnének elhelyezkedni az elsődleges munkaerőpiacon. Az elhelyezkedési esélyeket tehát a közfoglalkoztatás mindenképpen javítja, de ehhez elengedhetetlen az adott munkavállaló elkötelezettsége és eltökéltsége is annak irányában, hogy folyamatos munkaviszonya legyen.
A területi roma nemzetiségi önkormányzat elnökének véleménye szerint a tényleges piaci integrációra a jelenlegi módszerek nem alkalmasak. Olyan szakmák képzésére lenne szükség, amelyeket a munkaerő-piac is igényel. A tapasztalatuk szerint, a szakmai és gyakorlati munkában azonos szinten lévő nem roma és roma szakemberek elismerése között nincs lényeges különbség.

IV. 4. Szakértői vélemények
Az ELTE Társadalomtudományi Kara Szociális Munka és Szociálpolitikai Tanszékének oktatója szerint, mint azt a legújabb kutatások megmutatták, a közfoglalkoztatásban részt vevők tényleges munkaerő-piaci kilátásai kismértékben rosszabbak, mint azoké, akik nem, vagy nem olyan hosszan vettek részt ilyen programokban. Úgy tűnik ugyanis, hogy még a feketemunka is „közelebb van” a tényleges munkaerő-piaci helyzethez, mint a közfoglalkoztatás.6
A Nemzeti Agrárszaktanácsadási Képzési és Vidékfejlesztési Intézet szakértője szerint a kistelepülések sokszor sem a romáknak, sem a többségi társadalom tagjainak nem tudnak munkalehetőséget kínálni. A legtöbb hátrányos helyzetű településen nincs más foglalkoztatási forma csak a közfoglalkoztatás, ezért kiemelten szükség van rá. Ugyanakkor az esélyegyenlőség érvényesülésének biztosítása érdekében elkerülhetetlen a program folyamatos monitorozása, sőt akár az év közbeni korrekciója is. Ismert néhány önkormányzat, ahol kidolgoztak mindenki által ellenőrizhető, nyilvános és objektív szabályozást arra vonatkozóan, hogy mikor és ki vehet részt a közfoglalkoztatásban. Ahol nincsenek ilyen szabályok, ott követhetetlen a gyakorlat és diszkrimináció is felmerülhet.
A TASZ szerint a hazai és nemzetközi adatok azt mutatják, hogy a közfoglalkoztatás nem hatékony – sőt, több esetben célellentétes – eszköz a munkaerő-piaci integráció szempontjából, ha hatékonyságon a munkaerő-piacra történő visszavezetést értjük. Ezek a felmérések nem a cigány népességre vonatkoznak, ám feltételezhető, hogy a romákat nem érinti kedvezőbben a közfoglalkoztatás, sőt, inkább ennek ellenkezőjét valószínűsítik az eddig megvalósított programok tapasztalatai.
Közfoglalkoztatás vagy ahhoz hasonló programok léteznek más országokban is, ám a magyar rendszer nagyságrendjében nem hasonlítható más országok közfoglalkoztatási rendszereihez. A külföldi példák azt mutatják, hogy vagy nagyon speciális – drog, vagy egyéb függőségből rehabilitált, börtönből szabadult – csoportoknak ajánlanak közmunkát, vagy nagy volumenű infrastruktúra-, illetve ágazat fejlesztéshez kapcsolódóan. Olyan eredményes külföldi gyakorlat azonban nem ismert, amely a tartós munkanélküliséget ezzel az eszközzel szinte önmagában, egyéb szolgáltatások biztosítása nélkül kívánta kezelni. 
A TASZ megítélése szerint – a nemzetközi példák alapján – kijelenthető, hogy a közfoglalkoztatási programok általában nem alkalmasak az abban részt vevők későbbi foglalkoztatási esélyeinek növelésére, sőt, nem ritkán egyenesen hátráltatják a munkanélküliek nyílt munkapiacon történő elhelyezkedését. 
A TASZ szerint hasonló megállapítások tehetők a magyarországi tapasztalatokkal kapcsolatban is. Becslések és vizsgálatok szerint az iskolázatlanok esetében a közfoglalkoztatásnak szignifikáns negatív hatása van az elhelyezkedési esélyekre, az iskolázottabbak esetében pedig nincs kimutatható hatása. 
A TASZ tereptapasztalatokra és kvalitatív szociológiai kutatások eredményeire alapozott véleménye szerint a közfoglalkoztatás hatékonyságát a romák esetében tovább rontja, hogy őket gyakran rövidebb időre foglalkoztatják, mint a nem romákat. Jellemzően nem értékteremtő munkát végeztetnek velük, illetve kézi eszközökkel kell dolgozniuk, miközben az adott tevékenységet gépekkel töredék idő alatt el lehetne látni. Sok esetben tapasztalható az is, hogy a közfoglalkoztatást – és különösen igaz ez a cigány munkavállalók esetén – nevelési, fegyelmezési szándékkal szervezik az önkormányzatok. Különösen felerősödött ez a tendencia azóta, hogy a segélyre való jogosultságot a közfoglalkoztatásban történő részvételhez kapcsolja a törvény.

V. Egyéb támogató intézkedések, programok a roma álláskeresők legális munkaerőpiacon való megjelenésének elősegítésére
V. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma
Az EMMI közigazgatási államtitkárának a véleménye szerint a központi költségvetés, illetve az Európai Unió által társfinanszírozott képzési és foglalkoztatási programok prioritásai között megjelenik a roma nemzetiséghez való tartozás horizontális szempontként való kedvező figyelembe vétele. Az Európai Közösségek Bizottságának 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK Rendeletének 2. cikk 18. pont f) alpontja szerint: „hátrányos helyzetű munkavállaló: az a személy, aki: … egy tagállam etnikai kisebbségéhez tartozik, és akinek szakmai, nyelvi képzésének vagy szakmai tapasztalatának megerősítésére van szüksége ahhoz, hogy javuljanak munkába állási esélyei egy biztos munkahelyen;”
A Társadalmi Megújulás Operatív Program (TÁMOP) akciótervéhez kapcsolódó támogatások egyes célcsoportjai kifejezetten a roma nemzetiség tagjai, így például említhető a TÁMOP-5.3.1. „Roma emberek képzésbe ágyazott foglalkoztatása a szociális és gyermekjóléti ellátórendszerben” című, több komponensben megjelenő konstrukció. 
A hazai forrásból finanszírozott programok esetében is a célcsoport meghatározásánál markánsan megjelenik a roma lakosság dominanciája. Példaként említik a létfenntartást és önfenntartást szolgáló, immár két évtizedes múltra visszatekintő szociális földprogramot, illetve az új koncepció alapján megvalósított „Bizalom és munka” elnevezésű telepprogramot, melynek egyik fő célkitűzése a – társadalmi felzárkózást segítő szociális és képzési tevékenységek mellett – a foglalkoztatási helyzet javítása.
A munkaerő-piacra történő belépést segíti elő az Útravaló ösztöndíjprogram „Út a szakmához” alprogramja, mely 2012-2013-as tanévben 1.162 fő a programba újonnan belépő roma fiatal tanulását támogatja. Az alprogram hozzájárul a Keretmegállapodás azon célkitűzéshez, hogy a Kormány támogatja olyan oktatási program megvalósítását, amely révén legalább 20.000 roma fiatal szerezhet piacképes szakmát.
Ugyancsak a munkaerő-piaci részvételt segítő intézkedésként tette lehetővé az Országgyűlés a szövetkezetekről szóló 2006. évi X. törvény módosításával, a foglalkoztatási szövetkezetek alapítását. A foglalkoztatási szövetkezet a hátrányos helyzetben lévő tagjai számára a munkafeltételek megteremtését elsősorban munkaerő-kölcsönzés, valamint munkaközvetítő tevékenység útján valósítja meg, amelyre a munkaerő-kölcsönzésre, a közhasznú kölcsönzőre vonatkozó, valamint a magán-munkaközvetítői tevékenység folytatásának feltételeit szabályozó jogszabályok rendelkezéseit kell alkalmazni azzal, hogy a saját tagjai tekintetében munkaerő-kölcsönzési tevékenységet láthat el.

V. 2. Országos Roma Önkormányzat és a területi roma nemzetiségi önkormányzat
Az ORÖ két kiemelt projekttel járul hozzá a roma munkavállalók legális munkaerőpiacon való megjelenésének elősegítéséhez. Az ÁROP 2.2.15 – „Roma felzárkózás módszertani támogatása” kiemelt projekt egyik elsődleges célja olyan közhasznú munkaerő kölcsönző, munkaszervezést és közvetítést támogató hálózat kialakítása a fővárosban és 19 megyében, amely a munkaerőpiacra való belépést és a munkahelyi diszkrimináció megelőzését hivatott elősegíteni.
A TÁMOP 5.3.1B – „Roma emberek képzésbe ágyazott foglalkoztatása a szociális és gyermekjóléti ellátórendszerben” keretében 1000 nő szerezhet szociális szakterületen képzettséget, amelyhez gyakorlati munkatapasztalat szerzés is kapcsolódik.
Az ORÖ kiemelt projektjein kívül számos uniós forrásból létrejövő program is segíti a romák foglalkoztatási helyzetének javulását, továbbá ezt a célt szolgálják a START programok képzési elemei is.
A területi roma nemzetiségi önkormányzat elnöke válaszában arra hívta fel a figyelmet, hogy a TÁMOP 1.1.2 Európai Uniós forrásból finanszírozott projekt keretében a munkaügyi központ által nyújtott támogatások esetében indikátorként lett meghatározva a támogatásokba bevont roma álláskeresők 15%-os aránya. Ez a program teljes időszakára vonatkozóan 1645 fő roma származású álláskereső bevonását jelenti. A támogatások megállapításánál kiemelt figyelmet fordít a munkaügyi központ arra, hogy a meghatározott arányszám teljesítésre kerüljön. A további támogatások esetében is arra törekszik a megyei munkaügyi központ, hogy a bevont álláskeresők minél nagyobb arányban a roma munkanélküliek közül kerüljenek ki. A roma nemzetiséghez tartozó munkanélküliek elhelyezkedésének elősegítését jelenleg 2 fő roma koordinátor segíti elő a Szabolcs-Szatmár-Bereg megyei Munkaügyi Központban. A válaszadáskor további 2 fő felvétele a TÁMOP 1.1.2. programba folyamatban volt.

V. 3. Szakértői vélemények
Az ELTE Társadalomtudományi Kara Szociális Munka és Szociálpolitikai Tanszéke  oktatójának értékelése szerint számos EU-s program célozza meg a romák felzárkózását és integrációját, azonban az eddigi kutatások szerint ezek végrehajtása vegyes sikerrel járt. Hangsúlyozta azonban, hogy az uniós projektek a romák foglalkoztatása szempontjából nagyon fontosak, mivel ezek biztosíthatják a továbblépés lehetőségét a valós munkaerőpiac irányába.
A Nemzeti Agrárszaktanácsadási Képzési és Vidékfejlesztési Intézet szakértője szerint sok embernek a szociális földprogram és a szociális szövetkezet által nyújtott lehetőség jelenti az egyetlen esélyt arra, hogy átmenetileg munkához és annak eredményeként természetbeni szociális juttatáshoz jusson. A programok fenntarthatóságáról, gazdasági alapjairól, a finanszírozás folyamatosságáról és kiszámíthatóságáról mindenképpen szükséges külön is rendelkezni.
A TASZ terepen szerzett tapasztalatai alapján úgy ítéli meg, hogy nehéz ténylegesen működő, hosszabb távon is eredményes példákat találni. Kísérletek rendre vannak, azonban ezek kevés kivétellel befejeződnek a támogatási időszak lejártát követően. Válaszukban azt is leszögezték, hogy az egyedi „jó gyakorlat”-ként működő programok önmagukban nem tudják megoldani azokat a súlyos szerkezeti hátrányokat, amelyek a romák munkaerő-piaci részvételét korlátozzák.
E programok nem jelentenek megoldást a több-százezernyi tartósan munka nélkül maradt ember számára, mivel nem kezelik a tömeges munkanélküliség strukturális okait: a munkaadók részéről tanúsított széleskörű diszkriminációt, a romák alacsony iskolázottságát, valamint a regionális különbségeket. A munkaerő-piaci részvétel csak hosszútávon növelhető, és csak olyan közpolitikák konzekvens megvalósításával, amelyek egyszerre célozzák a hátrányos helyzetű gyerekek oktatási esélyeit, a gazdaság-fejlesztést, a romákkal szembeni előítéletek és a diszkrimináció visszaszorítását.
A magyar foglalkoztatáspolitikai szférában kormányzati és nem kormányzati programok egyaránt működnek a romák munkaerőpiaci helyzetének támogatása érdekében, bár az előbbiek túlsúlya egyértelmű. A non-profit szférában az Autonómia Alapítvány az egyik legrégebbi támogató szervezet a roma foglalkozás területén és a kormányzati támogató szervezetek számára is mintaértékű a tevékenysége ezen a téren.

VI. Az aktívkorúak ellátásának megszüntetése a 30 napos közfoglalkoztatás/kereső tevékenység hiánya miatt 
VI. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma
Az EMMI által 2012 tavaszán lefolytatott vizsgálat eredményei szerint 2012. április 30-ig országszerte mintegy 6000 ellátott esetében került sor az aktív korúak ellátásának megszüntetésére a 30 napos tevékenység nem teljesítése miatt. A vizsgálat során az EMMI megkeresésére 3006 település, tehát a települések 94,6%-a adott választ, a romák becsült arányára azonban a minisztérium nem utalt a válaszában.7
VI. 2. Országos Roma Önkormányzat és a területi roma nemzetiségi önkormányzat
Az ORÖ nem rendelkezik adatokkal arra vonatkozóan, hogy hány roma lakosnak szüntették meg az ellátását a fent említett indok alapján. A törvényi szabályozás azonban aggályokra ad okot, hiszen annak veszélyét hordozza, hogy azok is elesnek ettől a támogatástól, akik hátrányos megkülönböztetés vagy tőlük független más objektív körülmény miatt maradtak ki a közfoglalkoztatásból.
A területi roma nemzetiségi önkormányzatnak nem állnak rendelkezésére pontos számadatok, de tudomása van arról, hogy 2012-ben számos roma lakos szociális ellátását is megszüntették, mert a kötelező 30 napos közfoglalkoztatást/egyéb foglalkoztatást nem teljesítették.

VI. 3. Szakértői vélemények
Az ELTE Társadalomtudományi Kara Szociális Munka és Szociálpolitikai Tanszékének oktatója rámutat arra, hogy más európai országokban nem ilyen szigorú a szabályozás, ha meg is vonják a segélyt, azt csak időlegesen, néhány hónapra teszik. Aggályosnak találja, hogy a helyi döntéshozóknak diszkrecionális joga van kiválasztani, hogy kiket vonnak be a közmunkába. Azokat azonban, akik önhibájukon kívül kimaradnak a legalább évi 30 napos kereső és egyéb tevékenységből, az állam az ellátás megvonásával szankcionálja. Mivel a romák között a munkanélküliek aránya jóval magasabb, mint a nem-romák között, ők fokozottabban szorulhatnak ki az aktív korúak ellátásából.
A Nemzeti Agrárszaktanácsadási Képzési és Vidékfejlesztési Intézet szakértője szerint az említett rendelkezés hátrányosan érinti az álláskeresőket, köztük nagy arányban a romákat. Ők ugyanis azok, akik a leggyengébb érdekérvényesítési képességgel rendelkeznek, ezért kiszolgáltatott helyzetben vannak az adott település foglalkoztatóival szemben. Az Sztv. új szabályozása alapján sokan elveszítették az ellátásukat, mivel nem tudtak olyan munkát vállalni, amiről igazolást is kaptak volna. 
A szakértő véleménye szerint törekedni kell arra, hogy az adott településen a roma lakosságot számarányának megfelelő mértékben vonják be a közfoglalkoztatásba. Ennek érdekében átlátható szabályokat kellene alkotni arra vonatkozóan, hogy milyen követhető és ellenőrizhető elvek mentén hívják be a munkanélkülieket a közfoglalkoztatási programokba.
A TASZ álláspontja szerint az érintetteket rendkívül kiszolgáltatottá teszi, hogy a közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó egyes szabályok megszegése automatikusan egyes szociális juttatásokból való kizárással jár. Ez megítélésük szerint aránytalan szankció, és aggályosnak tartják a közfoglalkoztatás és a szociális ellátórendszer ilyen formában történő összekapcsolását. A 30 napos szabály jelentős visszaélésekhez vezethet, mert lehetőséget ad az önkormányzatnak arra, hogy megszűrje, kiknek ajánl fel közfoglalkoztatási lehetőséget és ennek hiányában kiket zár ki az aktív korúak ellátásából. E rendelkezés nem szükséges annak a jogalkotói célnak az eléréséhez, amely az aktív korúak ellátására jogosultakat a közfoglalkoztatásban való részvételre kívánja ösztönözni. Az Sztv. rendelkezése szerint ugyanis meg kell szüntetni az aktív korúak ellátására való jogosultságát annak, aki a számára felajánlott közfoglalkoztatást nem fogadja el. A TASZ álláspontja szerint a 30 napos szabály amellett, hogy felesleges, a közfoglalkoztatottak többszörös szankcionálását is eredményezi. 
A gyakorlatban a közfoglalkoztatottak kiszolgáltatottságát növeli, hogy kizárható az aktív korúak ellátásából az is, akinek a munkáltató rendkívüli felmondással szüntette meg a jogviszonyát. A közfoglalkoztató ugyanis a rendkívüli felmondás lehetőségét „fenyegetésként” használhatja. Ha jogellenes volt a felmondás, ezzel szemben lehetőség van ugyan bírói jogorvoslattal élni, ám az eljárás évekig tarthat, a közfoglalkoztatott pedig ezalatt még a foglalkoztatást helyettesítő támogatástól is elesik egy évre.
A jogalkotó ugyanakkor azt a tévképzetet erősíti a közfoglalkoztatásból való kizárásra vonatkozó szabályozásával, hogy a segélyezettek azért nem dolgoznak, mert nem akarnak. A TASZ és a NEKI tapasztalatai szerint ez nem igaz, mert az érintettek túlnyomó többsége örül annak, hogy dolgozhat és fél attól, hogy elveszítheti a foglalkoztatását. A kiszolgáltatottságuk megmutatkozott abban is, hogy a panaszosok a jogvédő irodáktól a nevük elhallgatását kérték.
Sok esetben helyi szinten az is nehezíti a közfoglalkoztatottak helyzetét, hogy az önkormányzati vezetés és a helyi roma lakosság között feszültségekkel terhelt a viszony. Korábbi ügyek tanulságai szerint is a romák sokszor áldozatai a helyi önkormányzatok által megvalósított diszkriminációnak, vagy egyéb visszaélésnek.

VII. Az aktívkorúak ellátásának megszüntetése a lakókörnyezet tisztántartásának problémái miatt
VII. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma
Az EMMI által 2012 tavaszán lefolytatott vizsgálat megállapította, hogy – 2012. április 1-jével bezáróan – 369 önkormányzat hozott olyan tartalmú rendeletet, amely szerint az aktív korúak ellátására jogosultság (tehát mind a rendszeres szociális segély, mind pedig a foglalkoztatást helyettesítő támogatás) feltétele a lakókörnyezet rendben tartása. 40 önkormányzat kizárólag a rendszeres szociális segélyben részesülők részére, 821 önkormányzat kizárólag a foglalkoztatást helyettesítő támogatásban részesülők részére írta elő a lakókörnyezet rendezettségének követelményét. További 395 önkormányzat döntött úgy, hogy mind az aktív korúak ellátásában részesülők mind a lakásfenntartási támogatásban részesülők számára előírja e követelményt. Lakókörnyezet rendben tartására vonatkozó követelményt tehát összességében – az aktív korúak ellátása vonatkozásában – 1625 önkormányzat rendelete tartalmazza.
2011 év folyamán 223 esetben került sor az aktív korúak ellátásának megszüntetésére a lakókörnyezet rendezettségére vonatkozó előírások megszegése miatt. Ebben az évben kizárólag a bérpótló juttatásban/foglalkoztatást helyettesítő támogatásban részesülő személyek részére volt előírható a lakókörnyezet rendbenntartásának követelménye. A rendszeres szociális segélyben részesülő személyi körre e rendelkezés csak 2012. január 1-jétől terjed ki. 2012. évi adatok a válaszadás idején még nem álltak tárca rendelkezésére.8

VII. 2. Országos Roma Önkormányzat és a területi roma nemzetiségi önkormányzat
Az ORÖ nem rendelkezik a kérdésre vonatkozó adatokkal. Véleményük szerint a lakókörnyezet tisztaságának megítélése szubjektív értékítéleten múlik, ezért helyi szinten a diszkrimináció veszélyét rejti magában. A lakókörnyezet állapotának megítélése nagyon relatív, amiben nem lehet objektív szempontot kijelölni, ezért helytelen ilyen jellegű szankciót kiróni a családokra, hiszen az anyagi források megvonása tovább rontja az esélyeiket környezetük rendezettségének fenntartására. 
A területi roma nemzetiségi önkormányzat elnöke alapvetően helyesnek tartja, hogy helyi rendeletben az ingatlan rendeltetésszerű használatra való alkalmassága mellett a higiénikus állapotot is előírják. Kifogásolja azonban, hogy az önkormányzatok egy része csak rövid határidőt biztosít a lakókörnyezet rendezésére. A területi roma nemzetiségi önkormányzat szerint indokolt lenne mérlegelés tárgyává tenni, hogy valaki saját mulasztása vagy pedig anyagi okok miatt nem tudja az ingatlanát vagy annak környezetét megfelelően tisztán vagy karban tartani.

VII. 3. Szakértői vélemények
ELTE Társadalomtudományi Kara Szociális Munka és Szociálpolitikai Tanszékének oktatója úgy véli, hogy ez a jogszabályi rendelkezés egy nyilvánvalóan szegény- és cigányellenes intézkedés, amely ismét csak növeli a helyi döntéshozók (szociális iroda vezetője, jegyző, polgármester) diszkrecionális jogkörét. 
A Nemzeti Agrárszaktanácsadási Képzési és Vidékfejlesztési Intézet szakértője arra hívta fel a figyelmet, hogy vidéken élő romák nagy része általában a település szélén található, rossz állagú házakban lakik. Tapasztalatai szerint a családok többsége az udvart rendben tudja tartani, de a kertek műveléséhez nem rendelkeznek megfelelő eszközökkel. A szakértő véleménye szerint ilyen esetekben indokolt lenne, hogy a helyi önkormányzat biztosítson művelési eszközöket, gépeket a rendezett kert kialakításához. 
A TASZ e kérdéssel összefüggésben az Eötvös Károly Intézet (EKINT) 2011-ben benyújtott alkotmánybírósági beadványára hivatkozott. Az EKINT álláspontja szerint – amellyel a TASZ is egyetért – az önkormányzatok rendeletalkotási felhatalmazása lehetőséget ad arra a helyi önkormányzatoknak, hogy az érintettek akarata ellenére a magánszférájukba behatoljanak, oda betekinthessenek. Az, hogy valaki a lakását, házát rendben tartja-e, rendeltetésszerűen használja-e nem tartozhat az önkormányzatok által szabályozható és ellenőrizhető tárgykörök közé, nem engedhető meg, hogy az önkormányzatok a kérelmező életmódját ellenőrizzék. Csak addig lehet a jog eszközével beavatkozni, amíg az mások, a közelben lakók jogos, alkotmányos érdekét védi. Az kérdésként merült fel, hogy van-e alkotmányosan mérlegelendő másik jog, amely lehetőséget ad arra, hogy a ház körüli terület, az udvar vonatkozásában ilyen rendelet szülessen, de egy esetleges ilyen jog védelme sem adhat alapot arra, hogy behatoljon a magánszférába az önkormányzat. Sérti az emberi méltósághoz való jogot a felhatalmazó rendelkezés azáltal is, hogy egzisztenciálisan kiszolgáltatott, segélyre szoruló polgároktól követeli meg olyan munkák elvégzését, amely komoly költségekkel jár. 
Előfordul az is tapasztalatuk szerint, hogy egyes önkormányzatok túl is terjeszkednek a jogszabályi kereteken. Ezt indirekt módon maga a törvényi szabályozás teszi lehetővé azzal, hogy határozatlan fogalmakat használ, így nem egyértelmű, hogy mit ért például higiénikus állapoton, vagy rendeltetésszerű használaton. 
A TASZ véleménye szerint a helyi rendeletekben foglalt kötelezettségek ellenőrzésének rendje is tisztázatlan, ami visszaélésekhez vezethet. 
A számarányok tekintetében itt is csak becslésekre lehet hagyatkozni, de valószínűleg a roma lakosság jelentős részét érinti a probléma, hiszen nagyon sokan részesülnek szociális ellátásokban, köztük a legtöbben aktív korúak ellátásában. 

VIII. A Kormány és az Országos Roma Önkormányzat Keretmegállapodásának foglalkoztatást érintő vállalásai
VIII. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma
A Keretmegállapodás rögzíti, hogy „a Kormány és az ORÖ a megállapodás és a kisebbségi önkormányzati tevékenység figyelemmel kísérése érdekében folyamatosan együttműködnek és évente legalább egy alkalommal – a tárgyévet követő év február 28-ig – közös szövegezésű jelentést fogadnak el”. A 2012. február 15-ig tartó időszak során megtett intézkedésekről szóló jelentést a szaktárca elkészítette, és a Kormány a 2012. március 28-i ülésén tudomásul vette. Az EMMI az elfogadott jelentést mellékletként csatolta a válaszához.
A Kormány 2010-ben a cigányság és a mélyszegénységben élő személyek életkörülményeinek, társadalmi helyzetének javítása, valamint társadalmi integrációjának elősegítésére irányuló kormányzati tevékenység összehangolása érdekében létrehozta a Társadalmi Felzárkózási és Cigányügyi Tárcaközi Bizottságot (a továbbiakban: TFCTB). A TFCTB javaslattevő, véleményező, tanácsadói, döntés előkészítői tevékenységet végző testület, amelynek célja a leszakadó társadalmi csoportok hatékony felzárkózását segítő kormányzati cselekvések összehangolása annak érdekében, hogy a tárcák intézkedései egymást erősítve segítsék a társadalmi felzárkózást és a felzárkózásra fordított állami források lehető leghatékonyabb felhasználását. 
Az EMMI közigazgatási államtitkára arról tájékoztatott, hogy a Keretmegállapodásban rögzített célkitűzések végrehajtását a Társadalmi Felzárkózásért Felelős Államtitkárság folyamatosan koordinálja, az eredményeket és a felmerülő kérdéseket a TFCTB rendszeresen megtárgyalja. A TFCTB a kormányzati koordináció terepe, mellette – a társadalmi koordináció fórumaként – létrejött a Roma Koordinációs Tanács (ROK-T), amely ügyrendjében határozott arról, hogy szintén nyomon követi a Keretmegállapodásban foglaltak teljesülését és segíti az abban foglalt feladatok megvalósulását, valamint értékelését. 
A Keretmegállapodás alapján az ORÖ számára biztosított együttdöntési mechanizmus a romák felzárkózását érintő területeken egyrészt a jogszabályok előkészítésében való részvételre, másrészt a hazai és európai uniós programok pályázati kiírásainak és döntéseinek előkészítésében való részvételre terjed ki. 
Az ORÖ képviselői rendes tagként, illetve megfigyelő tagként vettek részt egyes, az európai unió által társfinanszírozott konstrukciók pályázat előkészítő munkacsoportjaiban, illetve a döntés előkészítő bizottságaiban. 
Az ORÖ részvételét az EMMI Társadalmi Felzárkózásért Felelős Államtitkársága, illetve a Nemzeti Fejlesztési Ügynökség (NFÜ) biztosítja elsődlegesen azon konstrukciók esetében, melyek társadalmi felzárkózási célok megvalósulását támogatják, különösen abban az esetben, ha az előnyben részesített célcsoport között megjelennek a roma személyek. A jelentés készítés időszakában az ORÖ delegáltjai 8 monitoring bizottságban, 3 albizottságban és 23 pályázat előkészítő munkacsoport munkájában vettek részt. 
Az EMMI közigazgatási államtitkárának válasza szerint a Keretmegállapodásban célként rögzített 100 ezer munkanélküli foglalkoztatásba történő bevonása hazai és uniós finanszírozású programok megvalósításával fog teljesülni. Az aktív korú személyek számára leggyorsabban és közvetlenül a közfoglalkoztatás keretein belül lehet munkát biztosítani, ezért a közfoglalkoztató szervezetek kiemelt figyelmet fordítottak a romák bevonására. Ennek eredményeként 2011-ben mintegy 80 ezer roma átmeneti foglalkoztatása valósult meg. 2012 júniusáig a Belügyminisztérium tájékoztatása alapján 48 ezer fő roma nemzetiségű álláskeresőt vontak be a közfoglalkoztatásban, ez a teljes közfoglalkoztatotti létszám 27%-a. Ezek az adatok a roma koordinátorok és a munkaügyi központok becslésén alapulnak.
A roma nemzetiségűek az Európai Szociális Alap forrásából finanszírozott foglalkoztatási-képzési programokban is részt vesznek, így a TÁMOP 1.1.2. „Hátrányos helyzetűek foglalkoztathatóságának javítása” című kiemelt projektben, melyben 14.000 fő vett részt, illetve a TÁMOP-2.1.6 „Újra tanulok” programban, melyben 3000 fő roma bevonását vállalta a projektgazda Nemzeti Munkaügyi Hivatal. Ugyancsak ESZA forrásból valósul meg a TÁMOP-5.3.1/B-1 és TÁMOP-5.3.1/B-2 „Roma emberek képzésbe ágyazott foglalkoztatása a szociális és gyermekjóléti ellátórendszerben” című konstrukció, melynek keretében az önkormányzati, civil, egyházi fenntartású szociális szolgáltatók pályázhatnak arra, hogy – ugyancsak uniós program során képzett – roma embereket alkalmazzanak szociális, gyermekjóléti és gyermekvédelmi munkakörökre. 
A minisztérium a válaszadáskor még nem rendelkezett az állami beruházások során megvalósuló foglalkoztatás hátrányos helyzetű csoportokat, illetve romákat érintő hatásairól és adatairól.

VIII. 2. Türr István Képző és Kutató Intézet
A TKKI főigazgatója a Keretmegállapodás kapcsán kiemelt jelentőséget tulajdonít az Államreform operatív program – ÁROP- 2.2.15 – keretében megvalósuló „Roma felzárkózás módszertani támogatása” című projektnek. A projekt célja, hogy az Országos Roma Önkormányzat, mint ernyőszervezet biztosítsa a megfelelő szakmai, módszertani, adminisztratív alapot, monitoring rendszert és adatbázist a cigány kisebbségi önkormányzatok számára a felzárkózási programokban való sikeres és eredményes részvételhez. További cél a cigány kisebbségi önkormányzatokon keresztül a településeken élő roma emberek munkaerő-piaci integrációjának elősegítése, illetve a helyi sajátosságok és a cigányság specifikumainak figyelembevételével a helyi roma közösség felvilágosítása főként foglalkoztatás, oktatás, egészségügy, szociális ellátás és közigazgatás területén a cigány kisebbségi önkormányzatok által szervezett programok keretén belül. Cél továbbá a cigány kisebbség felzárkózását segítő programok megtervezéséhez és végrehajtásához szükséges ismeretek és készségek képzése a cigány kisebbségi önkormányzatok választott képviselői és/vagy munkatársai számára a helyi adottságokra épülő programok elkészítése, különös tekintettel a közigazgatási rendszerre épülő képzés tekintetében a hatékonyabb és hangsúlyosabb részvétel érdekében.
A projekt támaszkodik az ÁROP-l.1.9 „a társadalmi felzárkózás szakpolitikai eszközeinek integrált fejlesztése és a területi együttműködések esélyegyenlőség elvű fejlesztésének modellezése a közszolgáltatások terén” elnevezésű kiemelt projekt azon tevékenységére, mely létrehozza a társadalmi felzárkózáshoz kapcsolódó hatékony területi szintű döntéshozatali eljárásokat, szervezeti működési módokat és tervezési eszköztárat azzal, hogy ezen eszközöket alkalmazzák a cigány kisebbségi önkormányzatok saját hálózatuk kialakításához, az információáramlás javításához és a hatékony működésükhöz.
A projekt keretén belül a Türr István Képző és Kutató Intézet, a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium megbízásából 2012 tavaszán másodlagos kutatást végzett a társadalmi felzárkózás-politika integrált folyamatmodellje megalkotásának elősegítése érdekében.
2012. június 30-án zárult a „Bizalom és munka” mintaprogram. Ennek keretében nyolc szegregált településrészen 100 épület újult meg, a helyiek fél éven keresztül különböző képzéseket kaphattak és közösségi programokon vehettek részt.
A Keretmegállapodásban megfogalmazott fő irányok megvalósítása érdekében a TKKI az ORÖ és a Kormány sikeres együttműködését fejlesztő szolgáltatásokkal segíti. Fontosnak tartja az eddigi kutatások eredményeinek gyakorlatban történő megvalósítását, és ennek érdekében számos partnerrel működik együtt. 
A TKKI az együttdöntési rendszer alkalmazásával kiemelten törekszik arra, hogy a közreműködésével lebonyolított képzési programok – ahol a roma személyek közvetlen, vagy kiemelt célcsoport részét képezik – hozzájáruljanak az Országos Roma Önkormányzattal kötött megállapodásban szereplő indikátorok 2015. augusztus 31-i határidőre történő teljesüléséhez.

VIII. 3. Országos Roma Önkormányzat és a területi roma nemzetiségi önkormányzat
A Kormány és az ORÖ között született Keretmegállapodásban az együttműködő felek 100.000 roma munkához segítését vállalták. Az ORÖ törekvése az, hogy a roma emberek munkavállalóként az elsődleges munkaerő-piaci szektorban jelenjenek meg, a foglalkoztatás fontos elemének tartják azonban a közfoglalkoztatást is. Ezen belül is kiemelt szerepe van a Startmunka programoknak, amelyek szervezésében az ORÖ is aktívan részt vesz. 
A 2012. évi közfoglalkoztatási programokba a BM 30 ezer roma származású álláskereső bevonását tűzte ki célul. Az ORÖ tájékoztatása szerint a roma közfoglalkoztatottak a munkaügyi központok és a helyi nemzetiségi önkormányzatok együttdöntése alapján kerülnek kiválasztásra és bevonásra. 
A Társadalmi Megújulás Operatív Program (TÁMOP) keretein belül több pályázat is támogatja az esélykiegyenlítést a foglalkoztatás területén. A TÁMOP 5.3.8/B a leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerő-piaci esélyeinek növelése érdekében motiváló képzések és támogató szolgáltatások létrehozását támogatja, a TÁMOP 1.1.2 konstrukció keretében 90 ezer fő, a TÁMOP 1.1.4 konstrukció keretében további 5 ezer fő bevonását tervezik, részben a leghátrányosabb helyzetű és roma emberek közül.
A 2011-es évben 144 Integrált Közösségi és Szolgáltató Tér (IKSZT) kezdte meg működését országszerte. A megvalósuló IKSZT-k legalább 1 fő középfokú végzettséggel rendelkező munkavállalót kötelesek alkalmazni, tehát legalább 635 db új munkahellyel járulnak hozzá a vidéki foglalkoztatottsági helyzet javításához. Pályázataik során 570 ügyfél vállalta, hogy hátrányos helyzetű munkavállalót vagy pályakezdő fiatalt alkalmaznak az IKSZT-ben.
Az ORÖ az együttdöntési mechanizmus keretein belül több monitoring bizottságba, pályázat előkészítő munkacsoportba és döntés előkészítő bizottságba egyaránt rendszeresen delegált tagokat.
Jelenleg nem rendelkeznek releváns adatokkal arra nézve, hogy pontosan melyek azok az állami beruházások, amelyekben a közbeszerzések során az inaktívak foglalkoztatásának elsőbbséget biztosítottak. 
A területi roma nemzetiségi önkormányzat arról tájékoztatott, hogy ismeri a kormány és az Országos Roma Önkormányzat Keretmegállapodásának a foglalkoztatással összefüggő vállalásait. Ennek keretében 2011-2012-ben Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében a megyei vízgazdálkodási társulások, valamint a vízügyi igazgatóság jelentős számú, több mint 500 fő roma származású embert alkalmaztak közfoglalkoztatottként. 

IX. A Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia, valamint végrehajtására elfogadott intézkedési terv foglalkoztatással, képzéssel összefüggő feladatai
IX. 1. Emberi Erőforrások Minisztériuma
Az EMMI közigazgatási államtitkára válaszlevelében leírta, hogy a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia 10 éves időtávlatban határozza meg a szegénységben élők, köztük a szegénységben élő gyermekek és a romák társadalmi és munkaerő-piaci integrációja középtávú kihívásait, céljait és a szükséges beavatkozási irányokat. A tervek szerint a felzárkózási stratégia végrehajtása négy egymást követő kormányzati intézkedési terv mentén történik. Az első, hároméves kormányzati intézkedési terv a 2012–2014. évekre vonatkozóan határozza meg a gyermekek jól-léte, az oktatás, a foglalkoztatás, az egészségügy, a lakhatás, valamint az érintettek bevonása, szemléletformálás és diszkrimináció elleni küzdelem területén végrehajtandó intézkedéseket, felelősöket és határidőket, valamint a felhasználható források előrejelzését. Az 1430/2011-es Korm. határozat 3. pontja felhívja a közigazgatási és igazságügyi minisztert (jogutódként az emberi erőforrások miniszterét), hogy 2012-től kezdődően évente május 31-ig a 4. pontban foglaltak szerint elkészített tájékoztatók alapján készítsen jelentést a Kormány számára az intézkedési tervben foglalt feladatok végrehajtásáról. 
A jelentés a tárcák által adott információk alapján számba veszi az intézkedési tervben foglalt feladatok megkezdését, eddigi teljesítését a gyermekek jól-léte, az oktatás, a foglalkoztatás, az egészségügy, a lakhatás, valamint az érintettek bevonása, szemléletformálás és diszkrimináció elleni küzdelem területein.
A Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012-2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozatban foglalt feladatok 2012. évi végrehajtásáról szóló időarányos jelentés elkészült. Az intézkedési tervben foglalt feladatok végrehajtásáról készült jelentés egyelőre még csak az indulás fázisáról ad helyzetképet, ám az EMMI értékelése szerint már most számos pozitívum mutatja a végrehajtással kapcsolatos elkötelezettséget. A teljesség igénye nélkül ezek körében említi a Biztos Kezdet Gyerekházak LHH kistérségekre való kiterjesztését, az ösztöndíj és kollégiumi programokat, a leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerő-piaci esélyeinek növelése érdekében indított intézkedéseket, a leghátrányosabb helyzetű kistérségekben népegészségügyi és egészségfejlesztési kampányok indítására vonatkozó pályázati kiírás megjelenését, a komplex telepprogramok indítását, az uzsora-bűncselekményekkel szembeni fellépést, valamint a felzárkózási stratégia monitoring rendszerének készítését.

IX. 2. Türr István Képző és Kutató Intézet
TKKI igazgatóságai részt vesznek a leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerő-piaci esélyeinek növelése érdekében végzett, foglalkoztathatóságot javító képzések szervezésében. A 1430/2011. (XII. 1 3) Korm. határozat 3. fejezetében foglalt feladatok megvalósításához szorosan kapcsolódnak a TÁMOP 5.3.6 jelű komplex telepprogramok és a TÁMOP 5.3.1. B jelű foglalkoztathatóságot növelő projektek, amelyek megvalósításában a TKKI hálózat jelentős feladatot vállal. 
Szintén az intézkedési terv foglakoztatással és képzéssel összefüggő feladatainak megvalósítását szolgálják a TÁMOP 1.4.3. jelű programok. A képzéseken magas volt az önmagukat roma nemzetiségűnek valló résztvevők aránya. Ennek megfelelően a képzési programok tervezési, előkészítési folyamatában a területileg illetékes roma nemzetiségi önkormányzatok és az érintett romákkal kapcsolatban álló civil szervezetek részt vettek, ahogy részt vesznek a programok monitorozásában is. A programokon a következő időszakban jelentős számban fognak roma kisebbséghez tartozó emberek piacképes szakképzettséghez jutni. Ezzel a TKKI eredményesen járul hozzá az Országos Roma Önkormányzat, a TKKI és a társadalmi felzárkóztatásért felelős szaktárca háromoldalú megállapodásában vállalt feladatainak teljesítéséhez. A TKKI úgy értékeli, hogy a közel két évtizedes felnőttképzési tevékenysége, valamint a kapcsolódó munkaerő-piaci szolgáltatások ellátása révén rendelkezik azzal a tapasztalati tudással, mely a társadalmi felzárkózás-politika eszközeinek eredményes alkalmazásához szükséges. Az ORÖ-vel történő három-oldalú megállapodással rögzített együttműködés az elmúlt időszakban megfelelően működött. 

IX. 3. Országos Roma Önkormányzat és a területi roma nemzetiségi önkormányzat 
Az ORÖ álláspontja szerint a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia időarányos megvalósítása a várakozásoknak megfelelően halad, az intézkedések további eredményes végrehajtása növeli a munkanélküliek legális munkaerőpiacra történő visszakerülésének az esélyét.
A területi roma nemzetiségi önkormányzat elnöke arról tájékoztatott, hogy az 1430/2011. (XII.13) Korm. határozathoz kapcsolódóan közfoglalkoztatási programok indultak a megyében. A válaszadás időpontjában az ORÖ közfoglalkoztatóként 47 fő roma nemzetiségű személyt alkalmazott a megyében. A fenti létszámból 6 fő koordinátor és 41 fő szociális segítő munkakört lát el, a szerződésük szerint 2013 márciusáig. A koordinátorok feladata elsődlegesen az, hogy segítséget nyújtanak az álláskereséshez és ennek érdekében kapcsolatot tartanak a munkaügyi kirendeltségekkel és a megyei roma nemzetiségi önkormányzattal.

IX. 4. Szakértői vélemények
A szakértők a Keretmegállapodás és a Stratégia időarányos végrehajtását egyidejűleg értékelték.
Az ELTE Társadalomtudományi Kara Szociális Munka és Szociálpolitikai Tanszékének oktatója szerint a Keretmegállapodás és a Stratégia megvalósításának legfőbb problémája, hogy hiányzik a megfelelő monitoring rendszer, tehát nincs kialakítva az a mechanizmus, amelyen keresztül részleteiben is ellenőrizhető lenne a végrehajtás. 
A Nemzeti Agrárszaktanácsadási Képzési és Vidékfejlesztési Intézet szakértője szerint az említett kormányhatározat hosszú távon pozitív változást fog eredményezni a leghátrányosabb társadalmi helyzetű csoportok foglalkoztatási helyzetében. Hiányolja a megfelelő tájékoztatást, szerinte az érintettek nem, vagy nagyon kevés információt kapnak a programokról, képzésekről. 
A TASZ alapvetően jogvédelemre szakosodott szervezetként nem kívánta értékelni a Keretmegállapodás és a Stratégia elsődlegesen társadalom- és foglalkoztatáspolitikai szakkérdéseit. 

X. A romák társadalmi felzárkózásával kapcsolatos támogatáskezelői feladatok
2012-ben jelentősen átalakult a Wekerle Sándor Alapkezelő szervezete a tevékenységét és irányítását rögzítő jogszabályi környezet megváltozása miatt. A Közigazgatás és Igazgatási Hivatalról szóló 177/2012. (VII.26.) Korm. rendelet alapján az Alapkezelő, az ECOSTAT Kormányzati Hatásvizsgálati Központ, a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Vagyonkezelő Központ, valamint a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálata intézmények egy szervezetben egyesültek. A hivatkozott rendelet értelmében 2012. augusztus 16. napjától a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal látja el a beolvadással megszűnt szervezetek jogszabályban meghatározott feladatait.
A beolvadást megelőzően az Alapkezelő azon támogatásközvetítői feladatai, amelyek az emberi erőforrások minisztere feladat-és hatáskörének 2012. május 14-i hatállyal történő megváltozása okán 2012. július 1-jével átforduló előirányzatokkal kapcsolatos lebonyolítói tevékenységeket jelentik, átkerülnek a Nemzeti Közigazgatási Intézetbe, amelynek a neve 2012. augusztus 16. napjától Emberi Erőforrás Támogatáskezelő (EMET) névre változott. 
A Wekerle Sándor Alapkezelő volt főigazgatója, a Közigazgatási és Igazgatási Hivatal jelenlegi elnöke a társadalmi felzárkózással kapcsolatos kérdéseimre a következő választ adta.
A Magyarországon élő hátrányos helyzetű, köztük roma lakosok munkaerő-piaci helyzetének javítása és foglalkoztatási lehetőségeinek támogatása érdekében 2012-ben sem az Alapkezelő sem a KIH nem írt ki pályázatot, továbbá az átalakult intézmény közreműködésével nem valósul meg társadalmi esélyegyenlőséget elősegítő foglalkoztatási támogatás sem.
A közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódóan a szociális földprogram pályázatát emelte ki. 2012. június 29-én az Emberi Erőforrások Minisztériuma megbízásából az Alapkezelő nyílt pályázatot hirdetett szociális földprogramok megvalósításának támogatására. A helyi munkanélküliség kezelésében, a foglalkoztatás elősegítésében, különösen a hátrányokkal sújtott társadalmi csoportok esetében, valamint a feketegazdaság visszaszorításában a szociális földprogram jelentős szerepet kíván betölteni.
A szociális földprogram – a roma nemzetiségi önkormányzatokkal, a civil, egyházi és non-profit szervezetekkel történő közös munka által – fokozza a helyi társadalom együttműködését és összetartozás tudatát.
A kiírás három komponensre épül, ezek közül a Közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó szociális földprogram alprojekt kapcsolódik a 2012. évi közfoglalkoztatási programok megvalósításához.
Az alprojekt célja a szociális földprogram működtetése az állam közfoglalkoztatásra irányuló törekvéseivel összhangban: a nyilvántartott álláskeresők, elsősorban a foglalkoztatást helyettesítő támogatásban résztvevők munkavállalásának elősegítése, az értékteremtő munka biztosításával közfoglalkoztatásra irányuló jogviszony keretében. A feladat végrehajtását vállaló nyertes pályázók növénytermesztési és állattartási/tenyésztési projektet elsődlegesen közétkeztetést végző konyha ellátása céljából hajtanak végre.
A közfoglalkoztatáshoz kapcsolódó szociális földprogramot vállaló szervezetnek részletesen ismertetnie kellett, hogy a beszerzendő tárgyak, anyagok, eszközök, berendezések stb. hogyan járulnak hozzá a közfoglalkoztatás biztonságos végrehajtásához. Nyilatkozniuk kellett arról is, hogy a programban vállalt kötelezettségeinek, vállalásainak miként kívánnak eleget tenni, továbbá, a 2011-ben nyertes pályázóknak, hogy jelen pályázati program miként épül az előző év tapasztalataira, eredményeire. A pályázóknak a tervezésébe és a megvalósításába szakképzett agrár- vagy mezőgazdasági szakembert is be kellett vonniuk.
A szociális földprogrammal kapcsolatos feladatokat a fent említett jogszabályi változások miatt a továbbiakban az EMET látja el.
A KIH elnöke a tárgykörhöz kapcsolódóan a következő észrevételeket tette: Az EU-s Programiroda és az EU Projektirodák által megvalósított kiemelt projektek foglalkoztatáspolitikai hatása közvetett. A közfoglalkoztatási rendszer kialakítása és működése más EU-s projektek támogatásával közvetlenebbül szabályozható. A TÁMOP 5.3.9. konstrukció a „Tanulási partnerségek a foglalkoztathatóság javításáért”, a TÁMOP 5.3.8. konstrukció a leghátrányosabb helyzetű csoportok munkaerő-piaci esélyének növelése érdekében motiváló képzéseket és támogatásokat nyújtó program, és a TÁMOP 5.3.1. konstrukció „Roma emberek képzésbe ágyazott foglalkoztatása a szociális és gyermekjóléti ellátó rendszerben” című projektek konkrét hatással bírnak a közfoglalkoztatási rendszerre. A TÁMOP 2.1.2. konstrukció, mint kiemelt program alapvető célja a felnőtt magyar lakosság tanulási hajlandóságának ösztönzése, a felnőttképzésbe bevontak számának növelése. A kiemelt program és a fentebb említett három pályázati konstrukció együttesen konkrét hatással lehet a hátrányos helyzetűek munkaerőpiacra való bejutására, esélyegyenlőségük növelésére.
A társadalmi felzárkózást segítő hazai és EU-s kiemelt projektjeinek tapasztalata alapján általában elmondható, hogy szükséges a támogatási projektek közötti párhuzamosságok és átfedések megszüntetése, valamint fontos a támogatási konstrukciók gyakorlatiasabbá tétele. Az előző kormányzati ciklusból megörökölt – az Európai Unióval leegyeztetett, ezért utólag már nem változtatható operatív programok és akciótervek bér céljaik tekintetében támogatandók és így üdvözlendők – megvalósításuk során kevésbé eredményesek. A fejlesztések során megfogalmazott módszertani újítások (pedagógusok egészségügyben, szociális szférában dolgozók körében), és a projektek során végzett kutatások eredményeit összegző tanulmányok fontos lépések, de – közel kétévnyi tapasztalat után a KIH elnöke úgy ítélte meg, hogy – ezek a pályázati konstrukciók lehettek volna gyakorlatorientáltabbak, és a célcsoportot közvetlenebbül támogatók is. A következő 2014-2021-ig tartó támogatási ciklus tervezésekor ezeket a tapasztalatokat figyelembe kell venni.

A vizsgálat megállapításai
A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg.
Az Ajbt. 1. § (2) bekezdése értelmében az alapvető jogok biztosa tevékenysége során – különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – megkülönböztetett figyelmet fordít az Alaptörvény XXIX. cikkében meghatározott jogoknak, a Magyarországon élő nemzetiségek jogainak, valamint a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportok jogainak a védelmére.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Mindezekre figyelemmel hivatalból vizsgálatot indítottam a halmozottan hátrányos helyzetű roma lakosok közfoglalkoztatásával, és a foglalkoztatási integrációjukat elősegítő esélyegyenlőségi intézkedésekkel összefüggésben. 
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint a biztos vizsgálatának tárgya valamely hatóság tevékenysége vagy mulasztása lehet. Hatóságnak minősül többek között a közigazgatási szerv. A központi államigazgatási szervekről, valamit a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (2) bekezdés d) pontja szerint központi államigazgatási szerv a minisztérium, illetve a g) pontja szerinti központi hivatal. Így lehetőségem van az Emberi Erőforrások Minisztériuma, valamint az irányítása alá tartozó Türr István Képző és Kutató Intézet, és Emberi Erőforrás Támogatáskezelő, valamint a kormányzati tevékenység összehangolásáért felelős miniszter irányítása alá tartozó Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal ilyen irányú tevékenységének a vizsgálatra.
Az alapvető jogok biztosa a hagyományos munkaviszonnyal (ideértve a közszolgálati és a szolgálati jogviszonyokat) összefüggésben felmerült érdek- illetve jogi konfliktusokat a hatásköri szabályok alapján nem vizsgálhatja: ezek eldöntése nem az ombudsmanra, hanem a bíróságra tartozik. Jelen pillanatban a magyar közfoglalkoztatási modellben ugyanakkor egy olyan specifikus, hatósági elemekkel is bővített még kevésbé mellérendeltségen alapuló jogviszonyról van szó, ahol a közfoglalkoztatott a szokottnál kiszolgáltatottabb helyzetben van. Az ombudsmani hatáskörnek a közfoglalkoztatás rendszerére való kiterjesztését indokolta, hogy szorosan, intézményesen kapcsolódik össze a szociális segélyezéssel: a közfoglalkoztatás visszautasítása vagy az érintett részéről nem igazolt kellő időtartamú munkaviszony a szociális transzferek megvonását jelentheti. Az alapvető jogok biztosaként emellett a közfoglalkoztatással összefüggésben nem vizsgáltam és nem is vizsgálhattam a szigorúan foglalkoztatáspolitikával összefüggő kérdéseket, így különösen a rendszer hatékonyságával, illetve a pénzügyi-gazdasági célszerűségével összefüggő kérdéseket, a beérkezett vélemények összegzésére és jelentésem keretében történő ismertetésére azonban ez esetben is lehetőségem van.
Az Abjt. 28. § (1) bekezdése szerint ugyanis az alapvető jogok biztosa az általa lefolytatott vizsgálatról jelentést készít, amely tartalmazza a feltárt tényeket és az ezeken alapuló megállapításokat és következtetéseket.
A vizsgálati keretekkel kapcsolatban rögzíthető, hogy az ombudsman számára egy adott jogi szabályozás alapjogi aspektusú vizsgálatára, valamint jogszabályi hiányosságával, tartalmi hibáival összefüggő intézkedések megfogalmazására a törvény lehetőséget teremt. A preventív alapjogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat alapján a biztos mandátuma keretei között marad akkor, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalbóli eljárás keretében, éppen a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi a jogalkotó szervek vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatban felmerülő alkotmányossági aggályokat.

Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontot nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság maga a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság számos határozatában kimondta, hogy a jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték, és ebből meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind a jogalkalmazó szervekre. Ahogyan pedig arra az Alkotmánybíróság felhívta a figyelmet a 30/2012. (VI. 27.) AB határozatában, az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése és az Alkotmány 2. § (1) bekezdése azonosan deklarálja az ún. jogállami klauzulát, tehát az eddig kialakított alkotmánybírósági gyakorlat relevánsnak tekinthető a vizsgálat során. 
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
2. Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján az emberi méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.9
Az alkotmánybírósági gyakorlat kiemeli, hogy az emberi méltósághoz való jog az ún. általános személyiségi jog egyik megfogalmazásának tekinthető. Az általános személyiségi jog „anyajog”, azaz olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. Az AB gyakorlat az általános személyiségi jogot különféle aspektusaival nevezi meg, például a személyiség szabad kibontakoztatásához való jogként, az önrendelkezés szabadságához való jogként, általános cselekvési szabadságként, avagy a magánszférához való jogként.10 Az Alaptörvény VI. cikke az általános személyiségi jog egyes aspektusainak megfogalmazásaként is értékelhető. Eszerint „mindenkinek joga van ahhoz, hogy magán- és családi életét, otthonát, kapcsolattartását és jó hírnevét tiszteletben tartsák.”
„Az emberi méltósághoz való jog nem puszta erkölcsi értékdeklaráció. Az, hogy az emberi méltóság a jog előtt és felett létező érték, amely a maga teljességében a jog számára hozzáférhetetlen, nem zárja ki azt, hogy ezt az értéket jogok forrásának tekintsük – mint a természetjogot követve számos nemzetközi egyezmény és alkotmány teszi –, vagy hogy a jog a méltóság tiszteletben tartását és védelmét előírja, avagy hogy egyes aspektusait valóságos joggá formálja.”, írja Sólyom László a 23/1990. (X.31.) AB határozathoz fűzött párhuzamos indokolásában. Az emberi méltósághoz való jogból számos komparatív és nem komparatív követelmény ered. „Az emberi méltósághoz való jognak két funkciója van. Egyrészt azt fejezi ki, hogy van egy abszolút határ, amelyen sem az állam, sem más emberek kényszerítő hatalma nem terjedhet túl, vagyis az autonómiának, az egyéni önrendelkezésnek egy mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva – a klasszikus megfogalmazás szerint – az ember alany maradhat és nem válik eszközzé vagy tárggyá. (…) A méltósághoz való jog másik funkciója az egyenlőség biztosítása. A „minden ember egyenlő méltósága” történelmi vívmánya az egyenlő jogképességet jelentette; azaz a formálisan egyenlő esélyt. (…) erre a jogra épülhetnek további jogok (pl. az egyenlő méltóság jogképességként instrumentalizálva további jogok szerzésének alapja); de elvenni belőle nem lehet. (…) Az emberi méltóságban mindenki osztozik, aki ember, függetlenül attól, hogy mennyit valósított meg az emberi lehetőségből és miért annyit.”
3. Az Alaptörvény XII. cikk (1) bekezdése alapján mindenkinek joga van a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához, valamint a vállalkozáshoz, képességeinek és lehetőségeinek megfelelő munkavégzéssel mindenki köteles hozzájárulni a közösség gyarapodásához. Az Alkotmány korábbi rendelkezéseit értelmező, közel két évtizedes alkotmánybírósági gyakorlatban a munkához való jog alkotmányos alapjogként a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához való jogot jelentette. A szociális jogok közé sorolható foglalkoztatáshoz való jog két elemből áll, az egyik a „jog” a munkához, a munkavégzéshez, amely a munkahelyteremtést és ezek megőrzését, a munkanélküliség kezelését szolgáló állami foglalkoztatáspolitikát foglal magában, a másik pedig a foglalkozás megválasztásának szabadsága (alanyi jellegű jog). A közfoglalkoztatási rendszer működésével kapcsolatos kérdések értelemszerűen az állami foglalkoztatáspolitikával állnak kapcsolatban. 
A munkához és foglalkoztatáshoz való jog szociális jogi jellegéből következik, hogy kapcsolatban áll az egyes államok gazdaság- és szociálpolitikai karakterével, alkotmányos struktúrájával, hagyományaival. Az állam nemcsak elismerni köteles a munkához való jogot, hanem megfelelő feltételek megteremtésével köteles elősegíteni az érvényesülését. Ez a gyakorlatban olyan aktív magatartást, olyan cselekvési kötelezettséget jelent az állam számára, amely előmozdítja a széles körű foglalkoztatás megvalósítását. Az állami kötelezettség megvalósulhat munkahelyteremtő gazdaság-, foglalkoztatás-, oktatáspolitika kialakításával, átképzésekkel, megfelelő jogalkotási tevékenység folytatásával, munkahelyteremtő beruházásokkal, illetve más egyéb módokon. Alkotmányosan teljes mértékben támogatható az olyan állami törekvés, amely a rászoruló polgárok számára – a segélyezetti állapotból "kimozdítva" – lehetőséget ad a munkaerő-piacra való visszatérésre. A munkavégzés és az abból származó munkabér megléte, az államtól való anyagi függetlenség éppen az egyéni autonómia, önrendelkezés kiteljesedése irányába hat.
4. Alaptörvény XIX. cikk (1) és (2) bekezdése alapján Magyarország arra törekszik, hogy minden állampolgárának szociális biztonságot nyújtson. Anyaság, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibáján kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén minden magyar állampolgár törvényben meghatározott támogatásra jogosult. Magyarország a szociális biztonságot az (1) bekezdés szerinti és más rászorulók esetében a szociális intézmények és intézkedések rendszerével valósítja meg.
A szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben az Alkotmánybíróság 1995-ben kimondta, hogy annak elbírálásánál, hogy a ténylegesen élvezett szolgáltatásokból mit és hogyan lehet alkotmányosan megvonni, a szociális jogok annyiban játszanak szerepet, hogy az elvonások folytán a szociális ellátás mértéke egészében nem csökkenhet a 70/E. § szerint megkövetelhető minimális szint alá. A 32/1998. (VI. 25.) AB határozatban követelményként azt állapította meg, hogy a szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által nyújtandó olyan megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi méltósághoz való jog megvalósulásához. 2000-ben pedig elvi éllel mondta ki, hogy az Alkotmány a szociális biztonsághoz való jog kimondásával a szociális ellátások összessége által nyújtott megélhetési minimumnak az állami biztosítását állapítja meg. A megélhetési minimumot biztosító szociális ellátások rendszerének kialakításakor alapvető követelmény az emberi méltóság védelme: az állam köteles az emberi lét alapvető feltételeiről gondoskodni. A megélhetési minimum garantálásából azonban konkrét részjogok, mint alkotmányos alapjogok nem vezethetők le. A határozat indokolásban kiemelte az AB, hogy a szociális biztonság alapjogánál az alkotmányossági mérce az ellátás minimális mértékének meghatározásával konkréttá vált: „a szociális intézményrendszer keretében nyújtandó ellátásnak olyan minimumot kell nyújtania, hogy az biztosítsa az emberi méltósághoz való jog megvalósulását. Az ezt a minimumot el nem érő mértékű szolgáltatás esetében a szociális biztonsághoz való jog érvényesüléséről nem lehet beszélni”.
Az alkotmánybírósági gyakorlat szerint a szociális ellátásnak az a feladata, hogy mindazoknak, akik nehéz helyzetbe jutottak, és más intézményrendszer (így különösen a társadalombiztosítás) révén nem képesek a létfenntartásukat biztosító jövedelemre szert tenni, állami segítséget nyújtson. A szociális ellátás rendszere nem különböztet aszerint, hogy ki milyen okból (önhibájából vagy önhibáján kívül) szorul szociális szolgáltatásra. A szociális ellátás kisegítő, kiegészítő jellegű. Mindaddig tehát, amíg valaki megfelelő jövedelemmel rendelkezik, vagy más ellátási rendszerben szolgáltatásra jogosult, szociális ellátást nem, vagy indokolt esetben kiegészítő jelleggel kap. A közösség által biztosított támogatás ott lép be a rászoruló eltartásába, ahol az öngondoskodás lehetősége már nem áll fenn.
Az alkotmánybírósági gyakorlatból következik, hogy a szociális biztonsághoz való jog jellemzően nem tekinthető alanyi jogi természetű alkotmányos alapjognak, így nem is kényszeríthető ki az államtól az egyes állampolgárok számára a megfelelő életszínvonal, vagy éppen konkrét juttatások biztosítása. Másrészről mégiscsak létezik a szociális biztonsághoz való jognak egy olyan magja, amely – meghatározott, kivételes esetben – alanyi joghoz hasonlóvá válik: ez a megélhetési minimum biztosítása. Az összegszerűen ugyan meg nem határozható, de megfelelő mutatószámokkal (például az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének százaléka) körülhatárolható megélhetési minimum biztosítására a polgárnak  akkor van alanyi joga, ha maga semmilyen módon nem képes azt előteremteni. A „megélhetési minimumhoz való jog” az élethez és emberi méltósághoz való jogból következik, azonban nem abszolút jellegű, tehát nem korlátozhatatlan. 
A szociális támogatások, segélyek, transzferek megállapításának, folyósításának teljesíthető feltételekhez kötése önmagában nem vet fel alkotmányossági aggályokat, mint ahogy az sem, hogy bizonyos esetekben sor kerülhet a segély csökkentésére, vagy éppen annak megvonására is. Ahogyan arra egy korábbi jelentésemben11 is felhívtam a figyelmet, nem okoz alapjoggal összefüggő visszásságot, hogy a rendszeres szociális segély folyósítása során a segélyezettnek meghatározott szervekkel együtt kell működnie, beilleszkedési programban kell részt vennie. Az alkotmánybírósági gyakorlat is kiemeli, hogy az együttműködési kötelezettség alapvető célja a tartós munkanélküliségből eredő életvezetési nehézségek, illetve mentális problémák kezelése. Alkotmányosan indokolt annak elősegítése, hogy a szociális támogatásban részesülő személy esetében csökkenjen a tartós munkanélküliségből eredő kedvezőtlen hatás, illetve ezzel összefüggésben ne rosszabbodjon az egyén munkaerő-piaci helyzete. Amikor az állam a foglalkoztatási igényekre tekintettel az önkormányzatok számára lehetővé teszi, hogy a tartós munkanélküliek elhelyezkedését is segítő szolgáltatás igénybevételéhez kössék az ellátást, akkor azzal éppen a munkához való jog szociális tartalmának megvalósítását is szolgálja.
5. Az egyenlő méltóság alapjoga indokolja és tölti meg tartalommal az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdésében foglalt megkülönböztetés-mentes bánásmódhoz való jogot, amelynek értelmében Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. Az Alkotmánybíróság ma is helytálló megállapítása értelmében „A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba.(…)”12
Az Alaptörvény XV. cikk (4) bekezdése értelmében „Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.” Az Alkotmánybíróság az egykori Alkotmány 70/A. § (3) bekezdését értelmező, elvi tételeket megállapító első döntése (9/1990. (IV.25.) AB határozat) szerint „ha valamely – az Alkotmányba nem ütköző – társadalmi cél, vagy valamely alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy e szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg, akkor az ilyen pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni”. Az alkalmazási feltételeket is meghatározza a határozat, kimondva, hogy „a pozitív diszkrimináció korlátjának a tágabb értelemben leírt, tehát az egyenlő méltóságra vonatkozó megkülönböztetés tilalma, illetve az alkotmányban pozitívan megfogalmazott alapjogok tekintendők.” 
Az Alkotmánybíróság később, a 32/1991. (VI.6.) AB határozatában megállapította, hogy a korábbi Alkotmány 70/A. § (3) bekezdése a „jogegyenlőség érvényesülését segítő szabály és nem a kedvezőtlenebb, hátrányosabb anyagi, vagyoni helyzetűek esélyegyenlőtlenségének a kiküszöbölését célzó intézkedések kívánalmát jelenti”. E szabályban az államnak az a kötelessége jelenik meg, hogy polgárainak az igazságtalanul kialakult és állandósult hátrányos társadalmi helyzetét kiegyenlítse.13
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint „a különböző társadalmi csoportok esélyeinek egyenlőségét nem egy-egy jogszabály, vagy állami intézkedés, hanem a jogszabályok és állami intézkedések rendszere révén lehet biztosítani, illetve az állam ilyen módon járulhat hozzá az esélyegyenlőségek megteremtéséhez, vagy legalábbis az esélyegyenlőségek csökkentéséhez”. (725/B/1991. AB határozat, 709/D/1996. AB. határozat)
A fentiek alapján megállapítható tehát, hogy szükséges lehet az esélyegyenlőségi intézkedések megtétele a jogaik érvényesítésében strukturálisan gátolt csoportok jogérvényesítésének előmozdítására, illetve a jogbiztonság követelményének érvényesítésére annak érdekében, hogy az egyes jogágakhoz tartozó normák valóban hatályosuljanak.

Az ügy érdemében
1. A roma közfoglalkoztatottak helyzete, előítéletek, diszkriminatív bánásmód
„A Munka Méltósága” projekt keretében a közfoglalkoztatással kapcsolatban feltárt problémák többsége a közfoglalkoztatottak nemzetiségi hovatartozásától független, rendszerszintű szabályozási és működési hiányosságokkal függ össze, amelyekkel az átfogó vizsgálat zárójelentésében foglalkozom. Az egyéni panaszok, a helyszíni vizsgálatok és a beérkezett válaszok alapján azonban szükségesnek tartom, hogy a roma lakosság foglalkoztatási nehézségeiről és a roma nemzetiségű közfoglalkoztatottak speciális hátrányairól külön jelentésben is szóljak. Ez a jelentésem figyelemfelhívó jellegű, az a célom, hogy rávilágítsak a közfoglalkoztatás roma nemzetiségű lakosokat érintő, esélyegyenlőségi jellegű problémáira. Meggyőződésem, hogy a marginalizálódott helyzetű roma lakosok munkaerő-piaci helyzete hosszabb távon is csak megfelelő esélykiegyenlítő intézkedések összehangolt alkalmazásának eredményeként javulhat. A közfoglalkoztatási programok szervezőinek és maguknak a közfoglalkoztatóknak is felelősségteljes szerepük van az álláskeresők, köztük a roma származású személyek emberi méltóságának, valamint az egyenlő bánásmód követelményének következetes érvényesítésében.
Napjainkban Magyarországon munka-erőpiaci szempontból a roma lakosság a leghátrányosabb helyzetű népességcsoport. A rendszerváltást megelőzően még nem volt lényegi különbség a roma és a nem roma férfiak foglalkoztatása között, többségük tartós munkaviszonnyal rendelkezett. 
Az 1980-as évek végétől több mint egymillió munkahely szűnt meg hazánkban, melynek következtében a munkaerőpiac szerkezetében gyökeres átalakulás ment végbe. A cigány munkavállalók jelentős része olyan ágazatokban dolgozott (például építőipar, kohászat), amelyekben a piacgazdaságra való átmenet tömeges méretű létszámcsökkentéssel járt együtt. A cigányság körében a foglalkoztatás esélyeit rontó tényezők – elsősorban az iskolai végzettség, illetve a szakmai képzettség alacsonyabb foka, valamint a munkahely-hiányos térségben található lakóhely – halmozottan jelentkeztek. Ezek együttes hatása következtében a cigány munkavállalók többsége az elsők között vesztette el munkahelyét és sokan azóta sem tudtak visszakerülni a tartós foglalkoztatás keretei közé. 1993 végére a rendszeres foglalkoztatásban résztvevő munkaképes korú cigány személyek 40%-a vesztette el állását.
A vizsgálat során a megkeresett szervek lényegében egyetértettek a romák jelenlegi munkaerő-piaci helyzetének megítélésében. Egymással összecsengő, szinte teljesen azonos tartalmú válaszokat kaptam a kormány, a roma nemzetiségi szervezetek és a szakértők részéről is. A használt kifejezések is jelzik a probléma súlyosságát: „a roma foglalkoztatás összeomlott a rendszerváltás után”; „a romák munkaerő-piaci helyzete kétségbeejtően rossz”.
A kialakult helyzet okainak meghatározásában is nézetazonosságot tapasztaltam. A romák munkaerő-piaci integrációját akadályozó legfőbb tényezők között általában az alábbiakat sorolták fel: az alacsony iskolázottság, a területi hátrányok, valamint a roma lakosokat kiemelten sújtó foglalkoztatási diszkrimináció.
Sajátosan árnyalta ezt az értékelést, az a vélemény, amely szerint igaz ugyan, hogy a romák jelentős része kiszorult a hivatalos, regisztrált munkapiacról, ez azonban – a kialakult közvélekedéssel szemben – nem jelent dologtalanságot. Tereptapasztalatok és más kutatások is alátámasztják azt a tényt, hogy a romák jelentős többsége napjainkban is végez értékteremtő munkát, csak azt a regisztrált munka világán kívül teszi. A fekete, vagy szürke munka elterjedtsége tehát egy olyan realitás a roma lakosok körében, amellyel számolni kell, még akkor is, ha az a statisztikai adatokban nem jelenik meg. 
Azért tartom fontosnak a fenti vélemény hangsúlyozását, mert az aktív korú roma közfoglalkoztatottak többsége – a nem roma lakosokhoz hasonlóan – legnagyobb problémaként azt jelezte a helyszíni vizsgálatok során, hogy nem rendelkeznek munkával és nem tudnak elhelyezkedni az elsődleges munkaerő-piacon. Ebből is látható tehát, hogy a romák többsége dolgozni akar, és törvényes keretek között szeretne elhelyezkedni. Ennek egyik lépcsője lehet a közfoglalkoztatás, amely legalább ideiglenesen, néhány hónapra szólóan legális jogviszonyt biztosít számukra.
A Kormány által 2011-ben elfogadott Magyar Munka Terv a „Szociális ellátás helyett közfoglalkoztatás” című fejezete kezdő mondatában a megoldandó problémát a következőképpen fogalmazza meg: a segélyezés rendszere nem ösztönöz a munkavállalásra, hanem az aktív korú, munkaképes lakosság egy részét tartósan távol tartja a munka világától. Ez a gondolat helyi szinten gyakorta keveredik az önhibára utaló, előítéletes véleményekkel, mely szerint a munka nélkül maradt ember maga tehet a sorsáról. Ez a közvélekedés különösen jellemző a tartósan munkanélkülivé vált roma emberek esetében, miután velük szemben egyébként is erős társadalmi előítéletek tapasztalhatók.
Vizsgálatom egyértelműen azt igazolta, hogy a roma nemzetiségű lakosok– hasonlóan a nem romákhoz – az elsődleges munkaerő-piacon szeretnének elhelyezkedni. Többségük ennek hiányában kénytelen közfoglalkoztatottként munkát vállalni, és ha nem kerülnek be a közfoglalkoztatás keretei közé sem, akkor már csak a 22.800 forintos foglalkoztatást helyettesítő támogatásra lehetnek jogosultak. A „dologtalansággal” megbélyegzett emberek többsége nem önhibájából, nem saját döntése alapján szorul ki a munkaerőpiacról, hanem megfelelő munkalehetőség hiányában. A hozzánk forduló panaszosok és a helyszíni vizsgálatokon meghallgatott közfoglalkoztatottak nem akarnak segélyből élni, elsődlegesen dolgozni szeretnének, akár közfoglalkoztatottként is. A kormányzati ciklusokon átívelő a „segély helyett munka” elv tehát annyiban találkozik a roma közösség tagjainak jellemző véleményével, hogy maguk sem tartják hosszú távú megoldásnak a kizárólag állami támogatásokból való jövedelemszerzést. Nem lehet azonban figyelmen kívül hagyni, hogy az állami segélyezés nem egyfajta „adomány”, hanem a rászorultakról való gondoskodás alapvető és szükséges eleme.
A megkeresett szervek egyetértettek abban, hogy a roma munkavállalóknak az a tényleges érdekük, hogy hosszabb távon az elsődleges munkaerő-piacon tudjanak elhelyezkedni. Abban a kérdésben azonban, hogy a közfoglalkoztatás mennyiben segíti elő ezt a folyamatot, már megoszlottak a vélemények. A kormányzati szervek és intézmények, illetve az ORÖ álláspontja szerint a közfoglalkoztatás elősegítheti az álláskeresők munkavállalását, „ugródeszkát” jelenthet számukra az elsődleges munkaerő-piacon történő elhelyezkedéshez. A megkeresett szakértők ezzel szemben arra hívták fel a figyelmet – kutatási eredményekre is hivatkozva – hogy a közfoglalkoztatási programok általában nem alkalmasak a közfoglalkoztatottak későbbi foglalkoztatási esélyeinek növelésére, sőt, néhány esetben egyenesen hátráltatják a munkanélküliek nyílt munkapiacon történő elhelyezkedését. A kérdés azért is kiemelt fontosságú, mert az elmúlt időszak tapasztalatai szerint a foglalkoztatottság növelésének hangsúlya a közfoglalkoztatásra helyeződött át.
Mint ahogyan azt a hatásköri kérdéseknél már jeleztem, vizsgálatom kizárólag alapjogi szempontokat érint, így a közfoglalkoztatási rendszer hatékonyságával összefüggő szakpolitikai kérdésekben nem foglalhatok állást. Jelentésem keretében a beérkezett válaszok összegzésére vállalkozhatom, amelyek sok esetben már önmagukban is figyelemfelhívó jellegűek.
Alapjogi szempontból azonban fontos annak áttekintése, hogy a megkülönböztetés-mentes bánásmódhoz való jogot hogyan garantálják a roma lakosok közfoglalkoztatása során.
A megkeresett állami szervek hátrányos megkülönböztetésről, vagy diszkrimináció miatti panaszról nem vagy csak alig tettek említést. A helyszíni vizsgálatok során meghallgatott közfoglalkoztatottak is csak néhány ilyen esetről számoltak be, de jellemzően ők is konkrétumok említése nélkül. A panaszok hiánya azonban csak még inkább szükségessé teszi, hogy foglalkozzam ezzel a problémakörrel.
A közfoglalkoztatási rendszer működtetése során ugyanis az ún. „intézményes diszkrimináció”14 jelenségével is számolnunk kell. A munkaügyi központok és a helyi önkormányzatok eljárási gyakorlatában is megjelenhet például a roma nemzetiségű ügyfelekkel szemben egy olyan szemlélet, amely akadályozza az egyenlő bánásmód követelményének érvényesülését, anélkül azonban, hogy a hatályos jogszabályok szerinti hátrányos megkülönböztetés konkrétan megállapítható lenne. Az intézményes diszkrimináció nem feltétlenül tudatosan diszkriminatív eljárás következménye, többségében olyan intézményi kultúrából, működési módból ered, amely nem veszi figyelembe a rossz érdekérvényesítési képességgel rendelkező hátrányos helyzetű személyek helyzetét. Az intézményes diszkrimináció elválaszthatatlanul összefonódik a többségi társadalom előítéleteivel, de az intézmények eszköztelensége, a társadalmi problémák kezelésének megoldatlansága is hozzájárulhat a kialakulásához. 
A hozzám érkezett panaszok15, a helyszíni vizsgálati tapasztalatok és a megkeresett szakértők jelzései alapján meggyőződésem, hogy a közfoglalkoztatási programok működése és szervezése során több esetben is érhette közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetés, esetleg megtorlás a roma származású álláskeresőket. Ebben a jelentésemben konkrét esetek vizsgálatára nincs lehetőségem, de példálódzó jelleggel bemutatok néhány, a közfoglalkoztatást vizsgáló, vagy e körben jogi segítséget nyújtó civil szervezet tapasztalatai alapján összegyűjtött, a roma közfoglalkoztatottakat érintő tipikusnak mondható hátrányos megkülönböztetési formát: 
-	rövidebb időre (napi 6 órára vagy kevesebb hónapra) alkalmazzák a roma álláskeresőket, mint a nem romákat;
-	különböző a munka jellege az azonos iskolai végzettségű roma és nem roma személyek között, így a roma közfoglalkoztatottakat inkább külső helyszíneken, közterületeken, alacsonyabb presztízsű fizikai munkakörökben alkalmazzák, addig a nem roma álláskeresőket intézményen belüli irodai, takarítói munkakörökben alkalmazzák;
-	a többségében roma nemzetiségű „brigád” munkafelügyelője nem roma származású;
-	a rendre és a fegyelemre hivatkozva a munkavezető megalázóan beszél a roma közfoglalkoztatottakkal;
-	a munka betanítása során, „munkára szoktatásra” hivatkozva emberi méltóságukat sértve, megalázóan bánnak velük;
-	gyakoribb a rendkívüli felmondás a körükben, a legkisebb mulasztást és hibát is büntetik a roma lakosok munkavégzésének szubjektív, előítéletes megítélése miatt;
-	többszöri kérésre sem alkalmazzák a közfoglalkoztatási programban, míg a hasonló végzettségű nem roma személyeket felveszik, így a 30 napos közfoglalkoztatási/kereső tevékenység hiányában ellátatlanná válhatnak;
-	aktív korúak ellátásának megvonása a lakókörnyezet rendezetlensége miatt, ez legnagyobb számban a roma lakosokat érinti, ez is szubjektív értékítéleten múlik, nagy a visszaélés lehetősége.
Ez utóbbi két probléma szabályozási hátterével és alapjogi aggályaival az AJB-4162/2012. számú ügyben készült jelentésemben külön is foglalkoztam.
A megkeresett szervek válaszai szerint a roma kisebbséghez tartozók a teljes népességen belüli arányukhoz képest nagyobb számban vesznek részt a közfoglalkoztatási programokban. A megkülönböztetés-mentes bánásmód követelményét ezért szükséges fokozottan érvényesíteni a roma álláskeresők vonatkozásában a közfoglalkoztatási program szervezése során. 
Tapasztalataim szerint a közfoglalkoztatottak gyakran munkájuk elvesztésétől vagy megtorlástól félnek, ezért nem mernek fellépni a közfoglalkoztatóval szemben. Az is előfordul azonban, hogy információ hiányában nem tudják, hogy hová fordulhatnának az egyenlő bánásmód érvényesítése érdekében. Ilyenkor a panaszos jogi tanáccsal való ellátása, szakszerű támogatása segítheti a megfelelő panasztételi forma kiválasztását, ehhez azonban csak azok juthatnak hozzá, akik megfelelő ismeretekkel és érdekérvényesítési képességgel rendelkeznek.
Mindezekre figyelemmel valószínűsíthető az egyenlő bánásmód követelményének sérülése a közfoglalkoztatási rendszer működése során. A közfoglalkoztatási jogviszony egyik szereplője jellemzően az állam, illetve annak szervei. Emiatt is különösen fontos, hogy a közfoglalkoztatás kapcsán a lehető legszigorúbban érvényesüljön az egyenlő bánásmód követelménye.
A hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggő visszásság veszélyének a megelőzése érdekében szükségesnek tartom, hogy a Belügyminisztérium a munkaügyi központok közfoglalkoztatással foglalkozó munkatársai és a közfoglalkoztatók képviselői, munkafelügyelői számára, valamint az érintett települések polgármestereinek/jegyzőinek minden évben szervezzenek olyan továbbképzést, ahol az egyenlő méltóság elvével, az egyenlő bánásmód követelményének érvényesítésével és az együttműködésre épülő mediációs eljárással foglalkoznak a közfoglalkoztatások megszervezése és működtetése vonatkozásában.
A diszkrimináció visszaszorításának egyik alapvető feltétele, hogy az érintettek ismerjék jogait, és tudatosan érvényesítsék azokat a rendelkezésükre álló jogi fórumokon. Ennek érdekében szükséges lenne egy helyi (települési) szinten elérhető, illetve telefonos ügyfélszolgálat útján hívható ingyenes jogi tanácsadásra a hátrányos helyzetű közfoglalkoztatottak részére a közfoglalkoztatási jogviszonnyal összefüggő kérdések megválaszolása érdekében. Fontos, hogy a jogi tanácsadást a közfoglalkoztatóktól független jogi szakértő végezze. A Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálata megyei szinten működő jogi segítségnyújtó szolgálatainak ugyan egyik feladata, hogy rászorultsági alapon jogi tanácsadást biztosítsanak a mindennapi megélhetést közvetlenül érintő kérdésben – például a munkajogi szabályozással összefüggésben – ennek igénybevétele azonban a közfoglalkoztatottak egy része számára nehézséget okoz. A jogi segítségnyújtó szolgálatok ugyanis nem működtetnek ingyenesen hívható zöld számot, és bár minden megyében tartanak kihelyezett ügyfélfogadásokat, nem tudnak útiköltséget fizetni azoknak a közfoglalkoztatottaknak, akik más településről érkeznek jogi tanácsot kérve.
A jogtudatos magatartást segítené elő az is, ha a közfoglalkoztatók kötelesek lennének a közfoglalkoztatási szerződés megkötésekor minden érintett állampolgárnak írásbeli tájékoztatást adni a hátrányos megkülönböztetés, megalázó bánásmód esetén igénybe vehető jogi fórumok, intézmények tevékenységéről és elérhetőségéről, valamint a közfoglalkoztatásra vonatkozó alapvető szabályokról.
Az Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdéséből eredő követelmény, hogy a jogrendszernek biztosítania kell a védelmet a hátrányos megkülönböztetés ellen. Ez csak akkor valósulhat meg, ha a hátrányos megkülönböztetés feltárására, a diszkrimináció lehetőségét hordozó jogviszonyok ellenőrzésére, a bekövetkezett sérelmek szankcionálására és kompenzálására megfelelő szabályrendszer áll rendelkezésre.
Az e követelmény érvényesülése érdekében megalkotott Ebktv. a jogrendszer egésze tekintetében, általános jelleggel kívánja meghatározni az egyenlő bánásmód jogosultjait, kötelezetteit, valamint az egyenlő bánásmód követelményének tartalmát, a jogsérelem esetén igénybe vehető közigazgatási jogi fórumrendszer és eljárásrend főbb elemeit. 
Az Ebktv. 3. § a) pontja e jogalkotói törekvés jegyében széles tartományban értelmezi a foglalkoztatási jogviszony fogalmát. Ez a rendelkezés felsorolja a munkaviszonyt, a közszolgálati és a közalkalmazotti jogviszonyt, a bírák, ügyészek és igazságügyi alkalmazottak szolgálati viszonyát, a hivatásos és szerződéses szolgálati jogviszonyt, valamint a hivatásos nevelőszülői jogviszonyt, nem említi azonban a közfoglalkoztatási jogviszonyt. A közfoglalkoztatási viszonyra – a Kftv. alapján és az abban foglalt eltérésekkel – az Mt. szabályait kell alkalmazni. Miután az Ebktv-ben definiált foglalkoztatási viszonyba beletartozik a munkaviszony, így e törvény hatálya már jelenleg is kiterjed a közfoglalkoztatási viszonyra. A jogi szabályozás egyértelműsége azonban megköveteli, hogy az Ebktv. hatályát a törvényalkotó pontosan határozza meg, és azt ne más törvények rendelkezéseinek összevetésével lehessen kikövetkeztetni. 
Álláspontom szerint az Ebktv. foglalkoztatási jogviszony fogalmát értelmező rendelkezése ezért nem felel meg a jogállamiság szerves részét képező jogbiztonság érvényesüléséhez szükséges világos, egyértelmű jogi szabályozás követelményének. 

2. Az esélyteremtő intézkedések jogszabályi hátterének értékelése
A diszkriminációtilalom és az egyenlő bánásmód követelményének érvényesülése a közfoglalkoztatás kapcsán szervesen kapcsolódik az esélyegyenlőség biztosításához, amely az állam részéről egyértelműen aktív magatartást feltételez. 
A vizsgálatom során a közfoglalkoztatási rendszert abból a szempontból is elemeztem, hogy mely intézkedések segítik elő a roma nemzetiségű lakosok foglalkoztatási integrációját. Jelentésemben a témához kapcsolódó jogszabályok és közjogi szervezetszabályzó eszközök közül a teljesség igénye nélkül az alábbiakat emelem ki.
A Kftv. 1. § (2) bekezdés b) pontja szerint a közfoglalkoztatási jogviszony többek között olyan munkára is létesíthető, amely a nemzetiségek jogairól szóló törvényben előírt kötelező vagy önként vállalt feladat ellátására vagy a feladatellátás feltételeinek megteremtésére irányul, és annak ellátására törvény nem ír elő közalkalmazotti, közszolgálati vagy kormányzati szolgálati jogviszonyt. A törvény az 1. § (3) bekezdésében felsorolt közfoglalkoztatók között is megemlíti a helyi és nemzetiségi önkormányzatot, valamint ezek jogi személyiséggel rendelkező társulását. Ugyanezen törvény 2012. április 27. óta hatályos 4/A. §-a megteremti annak a lehetőségét, hogy az önkormányzat a közfoglalkoztatáshoz rendelkezésre álló eszközeit a szociális szövetkezet számára ingyenesen használatba adhassa.
A Szövetkezeti tv. 2012. évi módosítása azt is lehetővé teszi, hogy a szociális szövetkezetnek a természetes személy tagjain kívül helyi önkormányzat vagy nemzetiségi önkormányzat, illetve ezek jogi személyiségű társulása is a tagja lehessen. A szociális szövetkezeten belül az iskolaszövetkezet mellett új, speciális szociális szövetkezeti forma létrehozására került sor a foglalkoztatási szövetkezet nevesítésével. A törvény 8/A. § (1) bekezdése a foglalkoztatási szövetkezetet olyan szociális szövetkezetként definiálja, amelynek legalább 500 természetes személy és legalább egy országos nemzetiségi önkormányzat a tagja.
A módosító jogszabály indokolása szerint a szociális szövetkezet jellegénél fogva alkalmas arra, hogy – az állami, önkormányzati és civil szervezetek mellett – foglalkoztatóként bekapcsolódjon a közfoglalkoztatás keretében munkát biztosító szervezetek tevékenységébe, továbbá arra is, hogy a közfoglalkoztatásból folyamatosan kikerülők számára biztosítsa azokat a feltételeket, amelyek az önfoglalkoztatáshoz szükségesek. Ezt az álláspontot több szakértő is vitatja, kevés esélyt látnak arra, hogy a szaktudás és tapasztalat nélkül bekapcsolódó szövetkezeti tagok képesek lennének az önfenntartásra vagy a profit termelésre. 
A megkeresett válaszadók nem rendelkeztek olyan jellegű statisztikával, amely országos szinten megmutatná, hogy pontosan hány nemzetiségi önkormányzat vált közfoglalkoztatóvá. Az ORÖ véleménye szerint azonban az valószínűsíthető, hogy mind ez idáig a települési nemzetiségi önkormányzatok kis számban alkalmaznak közfoglalkoztatottakat, mivel az éves költségvetés rendkívül alacsony összege nem teszi lehetővé a továbbfoglalkoztatás és az esetleges önrész vállalását.
Az Njt. 116. § (2) bekezdése szerint a helyi nemzetiségi önkormányzat – a hatósági feladatok kivételével – többek között önként vállalt feladatot láthat el a társadalmi felzárkózás, a szociális igazgatás és a közfoglalkoztatás területén is.
Az alacsonyabb szintű jogszabályok azonban nem rendelkeznek arról, hogy a helyi nemzetiségi önkormányzatok önkéntes döntésük alapján hogyan vehetnek részt a közfoglalkoztatási programok szervezésében és lebonyolításában. 
A foglalkoztatást elősegítő támogatásokról szóló 6/1996. (VII.16.) MüM. rendelet  2003 októbere és 2011. január 1-je között kedvezményeket biztosított, ha a közhasznú munkavégzésben történő részvételt a cigány kisebbségi önkormányzat szervezte vagy szervezésében közreműködött. A jelenlegi jogi szabályozás alapján azonban a települési önkormányzatoknak nincs olyan kötelezettségük, hogy a roma nemzetiségi önkormányzatokat bevonják a közfoglalkoztatási programok szervezésébe és megvalósításába. Azokon a településeken pedig, ahol létrejön az együttműködés a két érintett önkormányzat között, a közfoglalkoztató ezen az alapon nem részesül további kedvezményekben. 
Még azokban a helységekben sem kötelező az együttműködés a roma nemzetiségi önkormányzatokkal, amelyeket a foglalkoztatási, valamint a társadalmi felzárkózás szempontjából felmerült, a településeken túlmutató társadalmi feszültségek kezelése érdekében, a közfoglalkoztatás lehetőségének széleskörű biztosítására a Kormány kiemelt településekké nyilvánított. 
Ennek ellenére az ORÖ válaszlevele, valamint a Keretmegállapodás végrehajtásáról készült jelentés is utalnak arra, hogy a roma közfoglalkoztatottak a munkaügyi központok és a helyi nemzetiségi önkormányzatok együttdöntése alapján kerülnek kiválasztásra és bevonásra. 
A helyszíni vizsgálatok során azonban munkatársaim ezzel ellentétes tapasztalatot szereztek. Visszatérő panasz volt, hogy a települési önkormányzat a roma nemzetiségi önkormányzat kérése ellenére sem alkalmazta közfoglalkoztatottként a település legrászorultabb lakosai közé tartozó roma álláskeresőket.
Más településen pedig azt sérelmezték, hogy bár a szociális földprogram pályázati eljárása során a helyi önkormányzat együttműködött a roma nemzetiségi önkormányzattal, a program érdemi végrehajtásából már kihagyta a képviselőket. A nemzetiségi önkormányzat még a roma résztvevők kiválasztásában sem vehetett részt. 
Ez a gyakorlat azért is kifogásolható, mert jelenleg lényegesen több álláskereső szeretne munkához jutni, mint ahány embert ezeknek a programoknak a keretében foglalkoztatni tudnak. A roma nemzetiségi önkormányzatoknak így fontos szerepük lehetne abban, hogy a rossz érdekérvényesítő képességgel rendelkező roma álláskeresők ne essenek el az igényekhez képest korlátozott munkalehetőségektől. 
A közfoglalkoztatottak kiválasztásában kiemelt feladata van a munkaügyi központoknak. A helyszíni vizsgálatok tapasztalatai alapján kijelenthető, hogy a munkaügyi központok sem tartják követelménynek, hogy a közfoglalkoztatottak személyéről egyeztessenek a nemzetiségi önkormányzatokkal. Az esélyegyenlőségi szempontok érvényre juttatását elsődlegesen azzal kívánják biztosítani, hogy a munkaügyi központokban roma koordinátorokat jelöltek ki, akiknek feladatai közé tartozik a roma célcsoport felkutatása, elérésének biztosítása, a munkahelyekről történő tájékoztatása. 
A közfoglalkoztatási programok akkor tudnak hatékony esélykiegyenlítő szerepet betölteni a roma lakosság tekintetében, ha eljutnak a munkaerő-piaci szempontból leghátrányosabb helyzetű álláskeresőkhöz is. Ezt segítené elő, ha az érintett roma nemzetiségi önkormányzatok véleményét is kötelező lenne kikérni a közfoglalkoztatási programok szervezésekor.

3. A kormányzati programok foglalkoztatással, kiemelten közfoglalkoztatással kapcsolatos esélyteremtő intézkedéseinek elemzése, az etnikai adatkezelés problémái 
Az aktív korú roma lakosokat érintő esélykiegyenlítő intézkedésekkel kapcsolatos programok közül kiemelt jelentősége miatt külön is indokolt szólnom a Kormány és az ORÖ közötti Keretmegállapodás, valamint a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia foglalkoztatással, kiemelten közfoglalkoztatással kapcsolatos feladatairól, illetve a végrehajtásukról készült jelentésekről.
A Kormány és az ORÖ között 2011. május 20-án létrejött Keretmegállapodás rögzítette a közöttük kialakítandó együttdöntési rendszer célkitűzéseit, valamint a közös célok elérését szolgáló főbb intézkedéseket. 
A Keretmegállapodás egyik legfontosabb foglalkoztatással összefüggő számszerűsített vállalása az volt, hogy az együttműködő felek 100.000 roma munkanélküli foglalkoztatásba történő bevonását vállalják 2015-ig. Önmagában e dokumentumból nem derül ki, hogy milyen jellegű foglalkoztatás megvalósítását tervezik, az eddig elkészült első jelentés azonban arra utal, hogy a hazai finanszírozású programok szinte kizárólagosan közfoglalkoztatásra biztosítanak lehetőséget. 2012. évi vállalás úgy teljesült, hogy az első félévben a közfoglalkoztatásba bevont álláskeresők 27 %-a, közel 48.000 fő roma nemzetiségű volt. Emellett voltak és vannak olyan uniós társfinanszírozású programok, amelyek kifejezetten vagy közvetve a hátrányos helyzetű roma lakosok esélykiegyenlítését támogatják a foglalkoztatás és a kapcsolódó képzések területén. Ezekben azonban lényegesen kisebb létszámban vesznek részt a roma álláskeresők, mint a közfoglalkoztatásban. 
Az EMMI és az ORÖ tájékoztatása szerint eddig nem valósult meg az az elképzelés, hogy az állami beruházásokhoz kapcsolódó közbeszerzések során a munkaképes korú, elsősorban a beruházás térségében élő inaktívak foglalkoztatásának elsőbbséget biztosítanak.
A Keretmegállapodás végrehajtásáról szóló jelentés összegzésében az együttdöntési rendszer továbbfejlesztése mellett olyan igény is megfogalmazódott, hogy a szaktárcáknak a felelősségi körükbe tartozó jogszabályok módosítása során hangsúlyosabb figyelmet kell fordítaniuk a Keretmegállapodásban foglalt konkrét célkitűzések megvalósítására. Szükséges továbbá a gazdaságfejlesztési és vállalkozásfejlesztési programokban való tárcaközi együttműködés erősítése.
A Keretmegállapodást követően a Kormány elfogadta a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia – mélyszegénység, gyermekszegénység, romák – (2011–2020) címet viselő horizontális nemzeti stratégiát, valamint annak 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervét. A felzárkózási stratégia 10 éves időtávlatban határozza meg a szegénységben élők, köztük is kiemelten a romák társadalmi és munkaerő-piaci integrációja középtávú kihívásait, céljait és a szükséges beavatkozási irányokat.
Mint ahogyan azt az EMMI is jelezte a válaszában a felzárkózási stratégiához tartozó intézkedési terv elfogadása, azaz 2011 decembere óta még rövid idő telt el, így az időarányos végrehajtásáról készült jelentés inkább tekinthető a kiinduló állapot rögzítésének, mintsem az eredmények számbavételének. 
Helyes célkitűzésnek tartom, hogy az intézkedési terv is össz-kormányzati prioritásként kezeli a felzárkózás problémáját. Ennek végrehajtásához azonban a tárcák közötti konkrét együttműködések, egyeztetések és közös cselekvések biztosítását is garantálni kell. Az eddig eltelt időszak – osztva az EMMI álláspontját – még nem elegendő átfogó értékelésre. A rendelkezésemre álló információk azonban arra utalnak, a minisztériumok közötti együttműködést a hatékonyabb feladatmegvalósítás érdekében javítani szükséges.
Az Alkotmánybíróság több határozatában is rámutatott arra, hogy a különböző társadalmi csoportok esélyeinek egyenlőségét nem egy-egy jogszabály, vagy állami intézkedés, hanem a jogszabályok és állami intézkedések rendszere révén lehet biztosítani. Véleményem szerint a stratégia sikeres megvalósításának kulcskérdése a társadalmi felzárkózás szakpolitika megteremtéséhez és működtetéséhez szükséges szaktárcák közötti tényleges koordináció kialakítása.
Az elmúlt évtizedekben számos intézkedéscsomag készült a hátrányos helyzetű, köztük roma lakosok integrációja érdekében. E stratégiák megvalósításához a kidolgozásukkor nagy reményeket fűztek, tényleges hatásuk azonban elmaradt a megfogalmazott céloktól. E tapasztalatok is arra intenek, hogy az intézkedési tervek akkor lehetnek hatékonyak, ha a Kormány és az érintett többi szereplő valódi elkötelezettséget mutatnak megvalósításuk iránt. További lényeges feltétel a megfelelő monitoring rendszer pontos működtetése és az intézkedések társadalom- és gazdaságpolitikai kutatásokkal való alátámasztása. 
Az Állami Számvevőszék Fejlesztési és Módszertani Intézete 2008-ban egy ilyen jellegű feladatra vállalkozott. A magyarországi cigányság helyzetének javítására fordított támogatások mértékét és hatékonyságát vizsgálta a rendszerváltás óta eltelt 17 év során, különös tekintettel a magyarországi cigányság helyzetében bekövetkezett pozitív, illetve negatív elmozdulásokra.
Összefoglalóan az állapították meg, hogy a magyarországi cigányság helyzetének javítására és felemelkedésére fordított támogatások megsokszorozódtak a rendszerváltás óta, a támogatási rendszer és a támogatási programok is egyre komplexebbé váltak. Ezzel a változással azonban nem tartott lépést a támogatások tervezésének, végrehajtásának, monitoringjának a rendszere. Az átfogó kormányzati programok hatékony menedzselésére a kormányzati koordináció hagyományos eszközei nem voltak alkalmasak. A jelentés kiemeli, hogy szakmailag nincs megoldva a programok monitorozása, és a „roma integrációra” szánt adóforintok célcsoporthoz történő eljutása is problémákat jelzett, mivel a tárcák és programkezelő szervezetek gyakran maguk sem tudták, hogy mennyit fordítottak a romákra az egyes programjaik költségkeretéből. 
Megítélésem szerint fontos lenne ezt a helyzetfelmérést folytatni, amely a rendszerváltást követő társadalmi integrációs, roma lakosság befogadását elősegítő esélyegyenlőségi programok folyamatos összehasonlítását is lehetővé tenné.
Az Állami Számvevőszék álláspontja szerint a támogatási formák áttekinthetőségét az is akadályozza, hogy a romákra vonatkozó adatok gyűjtésének nehézségei, a célcsoport meghatározásának bizonytalanságai lehetetlenné tették mérhető teljesítménykövetelmények rögzítését, a számszerű adatok és indikátorok hiánya pedig nem adott valódi értékelésre lehetőséget.
A közfoglalkoztatás során a nemzetiségre vonatkozó adatok kezelésének megoldatlanságát jól érzékelteti, hogy erre a problémára szinte minden megkeresett szerv felhívta a figyelmet. 
A nemzetiségi származású közfoglalkoztatottakra vonatkozó statisztikai adatok jelenleg a munkaügyi központok becslésén alapulnak. Az adatkezelési szabályok maradéktalan betartása mellett azonban nemcsak statisztikai adatgyűjtésre van lehetőség, hanem az egyénhez köthető nemzetiségi adatok célhoz kötött felhasználására is a hátrányos helyzetű társadalmi csoportok tagjai számára hirdetett esélyegyenlőségi programokkal összefüggésben.
A nemzetiséghez tartozásra vonatkozó adat az Infotv. rendelkezései alapján különleges adatnak minősül. Ebből következően akkor kezelhető, ha az adatkezeléshez az érintett írásban hozzájárul, illetve ha törvényben kihirdetett nemzetközi szerződés végrehajtásához szükséges, vagy azt az Alaptörvényben biztosított alapvető jog érvényesítése, továbbá a nemzetbiztonság, a bűncselekmények megelőzése vagy üldözése érdekében vagy honvédelmi érdekből törvény elrendeli. Az Infotv-ben meghatározott írásbeli hozzájárulás alatt az érintett akaratának önkéntes és határozott kinyilvánítását kell érteni, amely megfelelő tájékoztatáson alapul, és amellyel félreérthetetlen beleegyezését adja a rá vonatkozó személyes (különleges) adatok – teljes körű vagy egyes műveletekre kiterjedő – kezeléséhez.
Kötelező adatkezelés esetén az Infotv. előírja, hogy a kezelendő adatok fajtáit, az adatkezelés célját és feltételeit, az adatok megismerhetőségét, az adatkezelés időtartamát, valamint az adatkezelő személyét az adatkezelést elrendelő törvény, illetve önkormányzati rendelet határozza meg. Abban az esetben azonban, ha az adatkezelés az érintett – az Infotv. követelményeinek megfelelő – írásbeli hozzájárulásán alapul, úgy lehetőség van a részletszabályokat rendeleti szinten meghatározni.
Az Njtv. rendelkezése alapján a nemzetiséghez való tartozás kérdésében nyilatkozatra senki sem kötelezhető, azonban törvény vagy a végrehajtására kiadott jogszabály egyes nemzetiségi jogok gyakorlását az egyén nyilatkozatához kötheti.
E törvényi rendelkezések kijelölik a nemzetiségi adatok kezelésének kereteit, így azokat a közfoglalkoztatás jogi szabályozása során is érvényesíteni kell. 
A Foglalkoztatási és Közfoglalkoztatási Adatbázis (a továbbiakban: Adatbázis) már jelenleg is tartalmazza a közfoglalkoztatottak prioritási szintje nyilvántartásának lehetőségét, így például azt, ha valaki hátrányos helyzetű munkavállalónak minősül. Ennek megítélésekor az egyik szempont, hogy a közfoglalkoztatott egy uniós tagállam nemzetiségéhez tartozik, és szakmai, nyelvi képzésének vagy szakmai tapasztalatának megerősítésére van szüksége ahhoz, hogy javuljanak munkába állási esélyei egy biztos munkahelyen. Ez az adat a közfoglalkoztatott önkéntes adatszolgáltatása alapján vehető fel az adatbázisba.
Nincsenek azonban egyértelmű szabályai annak, hogy a közfoglalkoztatott milyen eljárási rendben, milyen nyilatkozattal kérheti a nemzetiséghez tartozásra vonatkozó különleges adatának felvételét az Adatbázisba. Nem zárható ki tehát, hogy az egyes munkaügyi központok eltérő gyakorlatot alakítanak ki, sőt szabályozás hiányában annak is fennáll a veszélye, hogy az érintettek nem is szereznek tudomást az önkéntes nyilatkozattétel lehetőségétől, mert arról nem kapnak megfelelő tájékoztatást. 
A jogállamiság szerves részét képező jogbiztonság követelményének érvényesülése érdekében szükségesnek tartom, hogy a közfoglalkoztatottak nemzetiségi hovatartozására vonatkozó adatainak az Adatbázissal összefüggő kezelésének rendjét, így különösen az önkéntes nyilatkozat tartalmát, az állami foglalkoztatási szervek ehhez kapcsolódó feladatait – az Infotv. rendelkezéseinek maradéktalanul megfelelő – jogszabály határozza meg. 
Aggályosnak tartom ugyanakkor, hogy az Adatbázist vezető állami foglalkoztatási szerv adatkezelési jogosultsága nem egyértelmű. Az Flt. 57/A §-a tételesen meghatározza az állami foglalkoztatási szervek által jogszabályban meghatározott feladataik ellátásával összefüggésben nyilvántartható adatokat, ám ezek között a nemzetiségi adatok nem szerepelnek. Miután az Adatbázisban nemzetiségi adatok is feltüntethetők, így szükségszerű, hogy a nyilvántartást vezető szerv kezelhesse azokat. Az Flt. azonban erre nem ad konkrét felhatalmazást, ez csak az 57/B § rendelkezéseinek – így az (1) bekezdés, a (3) bekezdés 2. pont ag) alpontja, valamint a (4) bekezdés f) alpontja – együttes értelmezéséből következtethető ki. Ezt az adatkezelési problémát ezért az Ajbt. előírásának megfelelően szükségesnek tartom jelezni a Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság felé.

Intézkedéseim

A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő alapjogi visszásságok orvoslása és bekövetkezésük lehetőségének jövőbeni megelőzése érdekében 
1.	az Ajbt. 37.§ (1) bekezdése alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy – az érintett tárcákkal együttműködve – kezdeményezze az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény olyan módosítását, hogy a foglalkoztatási jogviszony fogalmát értelmező rendelkezésben a közfoglalkoztatási jogviszony önállóan is jelenjen meg; 
2.	az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy – a belügyminiszterrel és az emberi erőforrások miniszterével együttműködve – tekintse át, milyen módon biztosítható helyi (települési) szinten, illetve telefonos ügyfélszolgálat útján az ingyenes jogi tanácsadás a hátrányos helyzetű közfoglalkoztatottak részére a közfoglalkoztatási jogviszonnyal összefüggő kérdések megválaszolására.
3.	az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a belügyminisztert, hogy az emberi erőforrások miniszterével együttműködve:
a) szervezzen évente továbbképzést a munkaügyi központok közfoglalkoztatással foglalkozó munkatársai, a közfoglalkoztatók képviselői és munkafelügyelői számára, valamint az érintett települések polgármestereinek/jegyzőinek, ahol az egyenlő méltóság elvével, az egyenlő bánásmód követelményének érvényesítésével és az együttműködésre épülő mediációs eljárással foglalkoznak a közfoglalkoztatások megszervezése és működtetése vonatkozásában;
b) készítsen tájékoztató anyagot a hátrányos megkülönböztetés, megalázó bánásmód esetén igénybe vehető jogi fórumok, intézmények tevékenységéről és elérhetőségéről, a közfoglalkoztatásra vonatkozó alapvető szabályokról, és tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében a tájékoztató anyag a közfoglalkoztatási szerződés megkötésekor minden érintett állampolgárnak átadásra kerüljön.
4.	megfontolásra ajánlom az Állami Számvevőszék elnökének, hogy a 2013. évi ellenőrzési tervében feladatként határozza meg a Keretmegállapodással és Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia intézkedési tervének végrehajtásával kapcsolatos kormányzati intézkedések ellenőrzését, kapcsolódva a 2008-ban készült, a magyarországi cigányság helyzetének javítására és felemelkedésére fordított támogatások mértékéről és hatékonyságáról szóló előző jelentéséhez.
5.	az Ajbt. 37.§ (1) bekezdése alapján felkérem a nemzetgazdasági minisztert, hogy – az emberi erőforrások miniszterével és a belügyminiszterrel együttműködve – kezdeményezze a Foglalkoztatási és Közfoglalkoztatási Adatbázisába való felvétellel összefüggésben a közfoglalkoztatottak nemzetiségére vonatkozó, önkéntes nyilatkozaton alapuló adatai kezelésének szabályozását;
6.	az Ajbt. 36. §-a alapján felkérem a Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság elnökét, hogy tekintse át a foglalkoztatás elősegítéséről szóló 1991. IV. tv. állami foglalkoztatási szervek adatkezelésére vonatkozó rendelkezéseit abból a szempontból, hogy azok megfelelő felhatalmazást adnak-e a Foglalkoztatási és Közfoglalkoztatási Adatbázisba felvett nemzetiségi adatok kezelésére. 

Budapest, 2012. november

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet1: A megkereső levelek kérdéseinek bemutatása

I. Az emberi erőforrások miniszteréhez intézett megkeresésben a következő konkrét kérdésekre vártam választ:
·	Hogyan jellemezhető a Magyarországon élő roma lakosság munkaerő-piaci helyzete, milyen tendenciákat mutat körükben 2012-ben a foglalkoztatottság és a munkanélküliség az elmúlt évekhez képest?
·	A közfoglalkoztatottak (a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosultként vagy álláskeresőként vagy rehabilitációs ellátásban részesülőként közfoglalkoztatottá válók) között a rendelkezésre álló adatok szerint mekkora a roma származású lakosok aránya?
·	Léteznek-e olyan közfoglalkoztatási programok, amelyeket kizárólagosan roma származású személyek részére szerveztek/szerveznek? Ha igen, akkor kérem, szíveskedjék bemutatni és értékelni azokat. Ha nem szerveztek speciális roma közfoglalkoztatási programokat, mi ennek az oka? 
·	Van-e tudomása olyan térségekről, ahol bizonyos közfoglalkoztatási programokban szinte kizárólagosan roma származású emberek dolgoznak szemben más, a településen/kistérségben párhuzamosan megvalósuló programokkal? Mi lehet ennek az oka, felmerül-e a hátrányos megkülönböztetés gyanúja az ilyen módon szervezett programokkal összefüggésben?
·	Rendelkeznek-e arról bármilyen adattal, hogy a közfoglalkoztatási eszközök mennyiben alkalmasak a cigány lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációjára?
·	Milyen más támogató intézkedések, programok működnek a roma álláskeresők legális munkaerőpiacon való megjelenésének elősegítésére?
·	Van-e tudomásuk arról, hogy 2012-ben hány aktív korúak ellátására jogosultnak szüntették meg – a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 36.§ (2) bekezdés e) pontban foglaltak alapján – az ellátását Magyarországon, mert nem rendelkezett az előírt 30 napi közfoglalkoztatással/egyéb foglalkoztatással? 
·	Ismert-e olyan országos adat, amelyre figyelemmel megtudható, hogy a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 33. § (7) bekezdése alapján hány településen született olyan helyi rendelet, amely a lakókörnyezet tisztántartásával összefüggésben lehetőséget biztosít az aktív korúak ellátásának megvonására? Országos szinten hány esetben vonták meg a foglalkoztatást helyettesítő támogatást vagy a rendszeres szociális segélyt a lakókörnyezet rendezettségének valamely hiányossága miatt?
·	Van-e tudomásuk arról, hogy a 7. és 8. pontban jelzett okokból ellátatlanná vált lakosok között milyen a roma származású személyek aránya? Az ellátások megvonását követően mennyi idő elteltével és milyen feltételek teljesülése esetén kerülhet sor a támogatás újbóli megállapítására? 
A Kormány és az Országos Roma Önkormányzat keretmegállapodásának foglalkoztatással összefüggő vállalásaival, illetve a keretmegállapodásban foglalt számszerűsíthető célkitűzések elérése érdekében kidolgozott részletes intézkedési tervről szóló 1338/2011. (X.14.) Korm. határozat végrehajtásával kapcsolatos kérdések: 
·	A keretmegállapodásban rögzítették az együttdöntési rendszer célkitűzései rész 2. pontjában: a Kormány az együttdöntési rendszert többek között a foglalkoztatás bővítését célzó fejlesztési programok és a foglalkoztatási támogatások terén is kialakítja annak érdekében, hogy az Országos Roma Önkormányzat mint roma érdekképviselet biztosítani tudja, hogy ezekben a programokban kellő arányban vegyenek részt hátrányos helyzetű, mélyszegénységben élő roma és nem roma személyek. 
A megkötött megállapodás óta milyen konkrét intézkedések történtek a foglalkozáspolitika területén a szükséges esélykiegyenlítés megteremtése érdekében?  Kérem, hogy időrendben sorolják fel a megtett és 2012-ben tervezett támogató intézkedéseket.  
·	A keretmegállapodásban a felek közös célként határozták meg, hogy 2015-ig támogatják 100 000 munkanélküli roma foglalkoztatásba történő bevonását. (Az 1338/2011. (X.14.) Korm. határozat 1. pontjában is rögzítették: A tervezett számszerűsített adatokat és a romák felzárkózására jutó forrásrész tervezett arányát a programok indításakor megküldik a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, valamint az ORÖ-nak.) Mindezidáig milyen intézkedések történtek a feladat végrehajtása érdekében? A megállapodás aláírása óta milyen programok indultak? Az egyes programok keretében konkrétan mekkora összegű forrást fordítottak a roma lakosok munkaerő-piaci integrációjára, ez milyen hányada az adott programok munkabérekre és járulékaira fordítható forrásrészének? Programonként felsorolva: hány roma származású munkavállalót vontak be a legális munkaerő-piacra és hány személyt  alkalmaztak közfoglalkoztatottként? Ellenőrizték-e és ha igen, hogyan, hogy hol, kit, milyen formában és mennyi ideig alkalmaztak a roma aktív korú lakosok közül?  Hogyan értékelik az eddigi eredményeket, milyen problémákkal kellett szembesülniük, azok megoldása érdekében milyen intézkedéseket kezdeményeztek? Milyen tervekkel rendelkeznek a vállalt feladat végrehajtása érdekében?
·	A keretmegállapodás azt is rögzítette, hogy a Széll Kálmán Tervhez igazodva a Kormány és az ORÖ az együttdöntési rendszert elsődlegesen a foglalkoztathatóság fejlesztése, a munkaerőpiacra való belépés ösztönzése, a komplex munkaerő-piaci, a hátrányos helyzetűek foglalkoztatását elősegítő programok tekintetében tervezési, programindítási, ellenőrzési és monitorozási rendszer formájában valósítja meg, figyelembe véve a jogszabályi hátteret. (Az 1338/2011. (X.14.) Korm. határozat 3. pontjában azt rögzítették, hogy az ORÖ rész vehet a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumon keresztül az együttdöntési mechanizmus keretében a monitoring bizottságok munkájában, a pályázati kiírások előkészítésében és a döntés-előkészítésben az összeférhetetlenségi szabályok betartásával.) A keretmegállapodás megkötése óta milyen intézkedések történtek a jelzett feladat megvalósítása érdekében? Kérem, hogy konkrétan, időrendben sorolják fel azokat a programokat, amelyekbe az Országos Roma Önkormányzatot ténylegesen bevonták, és jelezzék, hogy ezekben az esetekben az összeférhetetlenségi szabályok betartását milyen formában biztosították.
·	A Kormány vállalta, hogy az állami beruházásokhoz kapcsolódó közbeszerzéseken kötelező jelleggel előírja a munkaképes korú, elsősorban a beruházás térségében élő inaktívak foglalkoztatásának elsőbbségét, és biztosítja felkészítésüket a foglalkoztatásba való bekapcsolódásra, nem veszélyeztetve a térségben dolgozó aktív keresők foglalkoztatását. Ennek érdekében az Új Széchenyi Terv keretében a romákat foglalkoztató vállalkozásoknak kiemelt támogatást nyújt. A keretmegállapodás megkötése óta ténylegesen milyen intézkedések történtek a jelzett feladat megvalósítása érdekében? Kérem, hogy konkrétan, időrendben sorolják fel, melyek voltak azok az állami beruházások, ahol a közbeszerzések során az inaktívak foglalkoztatásának elsőbbségét biztosították. Konkrétan hány főt, köztük hány roma lakost és milyen minőségben vontak be ilyen formában a munkaerőpiacra?  
·	Az 1338/2011. (X.14.) Korm. határozat 2. pontjában azt rögzítették, hogy a részletes intézkedési tervben meghatározott beavatkozási területeknek és programokban vállalt indikátoroknak megfelelően a végrehajtásért felelősként megjelölt miniszterek a bevont személyek számáról, illetve a program eredmény- és hatásindikátorairól, a roma személyek létszámáról legalább évente adatot szolgáltatnak a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, valamint az ORÖ-nak. A határidőt úgy határozták meg, hogy folyamatosan, de legalább minden év február 28-ig beszámolnak az előző év adatairól. Kérem, hogy szíveskedjen tájékoztatni a 2011. év foglalkoztatással kapcsolatos adatairól, és juttassa el részemre az e területre vonatkozó beszámolót is. Ha ilyen tájékoztató csak a 2012. évről készül, akkor a foglalkoztatási terület időirányos adatairól kérek információkat.
A Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat végrehajtásával kapcsolatos kérdések:
A Kormány 2011 decemberében a jelzett kormányhatározat mellékletében meghatározta a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia végrehajtásának a 2012-2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervét. Ennek III. fejezetében találhatók a foglalkoztatással, képzéssel összefüggő feladatok. A Korm. határozat 4. pontja felhívja az érintett minisztereket, hogy az intézkedési tervben foglalt feladatok végrehajtásáról 2012-től kezdődően évente készítsenek tájékoztatót március 15-ig a közigazgatási és igazságügyi miniszternek.
·	Kérem, szíveskedjen tájékoztatni arról, hogy a fejezet nyolc feladatának időarányos végrehajtásáról készült-e beszámoló: Amennyiben igen, informáljon arról, hogy ezek tükrében hogyan változott a leghátrányosabb társadalmi helyzetű csoportok foglalkoztatási helyzete, csökkent-e vagy növekedett az e rétegekhez tartozó munkanélküliek legális munkaerőpiacra történő visszakerülésének az esélye? Kérem, hogy juttassa el részemre az elkészült beszámolókat.
·	Ha nem készült még részletes beszámoló a jelzett fejezet feladatainak végrehajtásával kapcsolatban, akkor kérem a rendelkezésükre álló adatok rövid értékelését, kiemelt figyelemmel a III. 3. pontra, amely szakmai képzésekkel egybekötött közfoglalkoztatási programok indítását határozza meg a munkaerő-piaci szempontból hátrányos helyzetű munkanélküliek, köztük a romák munkaerő-piaci integrációja érdekében. 

II. A Türr István Képző és Kutató Intézetnek a következő kérdéseket tettem fel:
·	Hogyan jellemezhető a Magyarországon élő roma lakosság munkaerő-piaci helyzete, milyen tendenciákat mutat körükben 2012-ben a foglalkoztatottság és a munkanélküliség az elmúlt évekhez képest? Készültek-e ezzel összefüggésben a TKKI-ben kutatási beszámolók, tanulmányok, ha igen, szíveskedjen részemre megküldeni azokat.
·	A közfoglalkoztatottak (a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosultként vagy álláskeresőként vagy rehabilitációs ellátásban részesülőként közfoglalkoztatottá válók) között becslése szerint mekkora a roma származású lakosok aránya?
·	A Magyarországon élő hátrányos helyzetű, köztük roma lakosok foglalkoztatási lehetőségeit elősegítő képzések támogatása érdekében 2012-ben milyen pályázatokat és támogatásokat írtak ki, illetve a TKKI milyen képzéseket indított? Kérem, szíveskedjen röviden bemutatni és értékelni a TKKI közreműködésével megvalósuló társadalmi esélyegyenlőséget elősegítő képzési programokat, pályázatokat? (Szíveskedjen csatolni a pályázati kiírásokat, a képzések tematikáját és a támogatottak/résztvevők listáját.)
·	Kiírásra kerültek-e olyan pályázatok vagy támogatások, a TKKI indított-e olyan képzési programokat, amelyek valamilyen formában – közvetve vagy közvetlenül – kapcsolódnak a 2012. évi közfoglalkoztatási programok megvalósításához? Ha igen, kérem, szíveskedjen bemutatni és értékelni azokat. (Szíveskedjen csatolni a pályázati kiírásokat, a képzések tematikáját és a támogatottak/résztvevők listáját.)
·	Az országos közfoglalkoztatási programok keretében – a közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 6. § (2) bekezdése alapján – a közfoglalkoztatóknak foglalkoztatást elősegítő képzéseket kell szervezniük. Az országos közfoglalkoztatási programhoz kapcsolódóan mindezidáig hány képzést indítottak a hátrányos helyzetű, köztük roma lakosok foglalkoztatásának elősegítésére? Ezek a képzések milyen típusúak, mennyiben segítik elő a roma lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációját? Milyen szerepet tölt be a TKKI az országos közfoglalkoztatási programokhoz kapcsolódó képzések megvalósításában?
·	A TKKI indított-e vagy támogatott-e olyan foglalkoztatást elősegítő képzéseket, amelyeket kizárólagosan roma származású személyek részére szerveztek/szerveznek? Ha igen, akkor kérem, szíveskedjék bemutatni és értékelni azokat. Ha nem támogattak és nem indítottak speciális roma képzéseket, mi ennek az oka? 
·	Hogyan történik az esélyegyenlőségi és roma integrációs, foglalkoztatást segítő képzési programok megvalósításának monitorozása? Ismertté váltak-e olyan problémák és hiányosságok, amelyek orvoslása érdekében a szabályozás módosítására is szükség lenne? Kérem, szíveskedjen az erre vonatkozó javaslatait is megosztani velem.
·	A monitorozás során ellenőrzik-e, hogy a tartósan munkanélküli helyi roma lakosokat milyen formában és mértékben vonják be a képzési programokba, s hogy azok megvalósítása során milyen beleszólási lehetőséget biztosítanak a települési roma nemzetiségi önkormányzatoknak?
·	Rendelkeznek-e bármilyen adattal arról, hogy az esélyegyenlőségi és roma integrációs foglalkoztatást segítő képzések mennyiben segítik elő a hátrányos helyzetű, köztük cigány lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációját?
·	2012-ben indítottak-e vagy támogatottak-e olyan képzési programokat, amelyek a Kormány és az Országos Roma Önkormányzat keretmegállapodásának foglalkoztatással, foglalkoztatást elősegítő képzéssel összefüggő vállalásainak megvalósítását segítik elő? Ha igen, kérem, szíveskedjen bemutatni és értékelni azokat. (Szíveskedjen csatolni a képzések tematikáját és támogatottak, résztvevők listáját.)
·	2012-ben indítottak-e vagy támogatottak-e olyan képzési programokat, amelyek a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat III. fejezetében található a foglalkoztatással, képzéssel összefüggő feladatok végrehajtását segítik elő? Ha igen, kérem, szíveskedjen bemutatni és értékelni azokat. (Szíveskedjen csatolni a képzések tematikáját és támogatottak, résztvevők listáját.)
·	Hogyan működött/működik a keretmegállapodásban rögzített Országos Roma Önkormányzattal kialakítandó együttdöntési rendszer az TKKI közreműködésével előkészített és/vagy lebonyolított képzési programok esetében? Milyen problémák és nehézségek merültek fel az együttdöntési jogosítványok gyakorlása során? Kérem, hogy szíveskedjen jelezni, hogy az összeférhetetlenségi szabályok betartását milyen formában biztosították?
·	Érkezett-e bármiféle panasz a TKKI-hez a foglalkoztatást segítő képzések szervezésével, színvonalával, megvalósítási nehézségeivel, vagy esetlegesen épp a képzések hiányával, elmaradásával kapcsolatban. Ha igen, milyen intézkedéseket kezdeményeztek azok orvoslása érdekében?

III. A Wekerle Sándor Alapkezelőhöz a következő kérdésekkel fordultam:
·	A Magyarországon élő hátrányos helyzetű, köztük roma lakosok munkaerő-piaci helyzetének javítása és foglalkoztatási lehetőségeinek támogatása érdekében 2012-ben milyen pályázatokat és támogatásokat írtak ki? Kérem, szíveskedjen röviden bemutatni és értékelni az Alapkezelő közreműködésével megvalósuló társadalmi esélyegyenlőséget elősegítő foglalkoztatási támogatásokat, pályázatokat? (Szíveskedjen csatolni a nyertes pályázók és támogatottak listáját.)
·	Kiírásra kerültek-e olyan pályázatok vagy támogatások, amelyek valamilyen formában – közvetve vagy közvetlenül – kapcsolódnak a 2012. évi közfoglalkoztatási programok megvalósításához? Ha igen, kérem, szíveskedjen bemutatni és értékelni azokat. (Szíveskedjen csatolni a nyertes pályázók és támogatottak listáját.)
·	Léteznek-e olyan pályázatok, támogatások, amelyek felhasználásával kizárólagosan roma származású személyek részére szerveztek/szerveznek foglalkoztatási programokat? Ha igen, akkor kérem, szíveskedjék bemutatni és értékelni azokat. Ha nem írtak ki speciális roma programok megvalósítására vonatkozó pályázatokat, támogatásokat, mi ennek az oka? 
·	Hogyan történik az esélyegyenlőségi és roma integrációs foglalkoztatási pályázatok és támogatások megvalósításának monitorozása? Ismertté váltak-e olyan problémák és hiányosságok, amelyek orvoslása érdekében a szabályozás módosítására is szükség lenne? Kérem, szíveskedjen az erre vonatkozó javaslatait is megosztani velem.
·	A monitorozás során ellenőrzik-e, hogy a roma nemzetiségi önkormányzattal közösen benyújtott pályázatok esetében a helyi roma lakosokat milyen formában és mértékben vonják be a programba, s hogy annak végrehajtása során milyen beleszólási lehetőséget biztosítanak a roma nemzetiségi önkormányzatok számára?
·	Rendelkeznek-e bármilyen adattal arról, hogy az esélyegyenlőségi és roma integrációs foglalkoztatási támogatások, pályázatok mennyiben segítik elő a hátrányos helyzetű, köztük cigány lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációját?
·	2012-ben írtak-e ki olyan pályázatokat és támogatásokat az Alapkezelőnél, amelyek a Kormány és az Országos Roma Önkormányzat keretmegállapodásának foglalkoztatással, foglalkoztatást elősegítő képzéssel összefüggő vállalásainak megvalósítását segítik elő? Ha igen, kérem, szíveskedjen bemutatni és értékelni azokat. (Szíveskedjen csatolni a nyertes pályázók és támogatottak listáját.)
·	2012-ben írtak-e ki olyan pályázatokat és támogatásokat az Alapkezelőnél, amelyek a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat III. fejezetében található a foglalkoztatással, képzéssel összefüggő feladatok végrehajtását segítik elő? Ha igen, kérem, szíveskedjen bemutatni és értékelni azokat. (Szíveskedjen csatolni a nyertes pályázók és támogatottak listáját.)
·	Hogyan működött/működik a keretmegállapodásban rögzített Országos Roma Önkormányzattal kialakítandó együttdöntési rendszer az Alapkezelő közreműködésével előkészített és lebonyolított esélyegyenlőségi és roma integrációs foglalkoztatási pályázatok és támogatások esetében? Kérem, hogy konkrétan, időrendben sorolják fel azokat a pályázatokat, támogatásokat, amelyek tervezésébe, előkészítésébe, programindításába, majd ellenőrzésébe, monitorozásába az Országos Roma Önkormányzatot ténylegesen bevonták. Milyen problémák és nehézségek merültek fel az együttdöntési jogosítványok gyakorlása során? Kérem, hogy szíveskedjen jelezni, hogy az összeférhetetlenségi szabályok betartását milyen formában biztosították?
·	Érkezett-e bármiféle panasz az esélyegyenlőségi és roma integrációs foglalkoztatási pályázatok és támogatások előkészítésével, kiírásával, lebonyolításával vagy esetlegesen a benyújtott pályázat elutasításával kapcsolatban. Ha igen, milyen intézkedéseket kezdeményeztek azok orvoslása érdekében?

IV. Az Országos Roma Önkormányzattól a következő kérdésekre vártam választ:
·	Hogyan jellemezhető a Magyarországon élő roma lakosság munkaerő-piaci helyzete, milyen tendenciákat mutat körükben 2012-ben a foglalkoztatottság és a munkanélküliség az elmúlt évekhez képest?
·	A közfoglalkoztatottak (a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosultként vagy álláskeresőként vagy rehabilitációs ellátásban részesülőként közfoglalkoztatottá válók) között tudomása és a rendelkezésére álló adatok szerint mekkora a roma származású lakosok aránya?
·	Léteznek-e olyan közfoglalkoztatási programok, amelyeket kizárólagosan roma származású személyek részére szerveztek/szerveznek? Ha igen, akkor kérem, szíveskedjen értékelni azokat. 
·	Vannak-e/terveznek-e olyan országos közfoglalkoztatási programok(at), amelyeket az ORÖ kezdeményezésére szerveztek meg a roma lakosság részére, ha igen, szíveskedjen bemutatni és értékelni azokat. 
·	Tudomása szerint országos szinten hány települési cigány nemzetiségi önkormányzat vált közfoglalkoztatóvá? A nemzetiségi önkormányzatok milyen típusú támogatás felhasználásával szerveztek közfoglalkoztatási programokat? A megkötött megállapodások szerint általában meddig tartanak ezek a programok, és hány főt alkalmaznak az egyes programok keretében? A programokban csak roma származású személyeket alkalmaznak vagy nem roma származásúakat is?
·	Ha nem működnek speciális roma közfoglalkoztatási programok, véleménye szerint mi lehet ennek az oka? 
·	Van-e tudomása olyan térségekről, ahol bizonyos közfoglalkoztatási programokban szinte kizárólagosan roma származású emberek dolgoznak szemben más, a településen/kistérségben párhuzamosan megvalósuló programokkal? Mi lehet ennek az oka, felmerül-e a hátrányos megkülönböztetés gyanúja az ilyen módon szervezett programokkal összefüggésben?
·	Megítélése szerint a közfoglalkoztatási eszközök mennyiben alkalmasak a cigány lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációjára? Kérem, szíveskedjen kifejteni az ezzel kapcsolatos véleményét.
·	Az ORÖ tapasztalata szerint milyen más támogató intézkedések, programok működnek a roma álláskeresők legális munkaerőpiacon való megjelenésének elősegítésére?
·	Az országos közfoglalkoztatási programok keretében – a közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 6. § (2) bekezdése alapján – a közfoglalkoztatóknak foglalkoztatást elősegítő képzéseket kell szervezniük. Tudomása szerint országos közfoglalkoztatási programhoz kapcsolódóan mindezidáig hány képzést indítottak a hátrányos helyzetű, köztük roma lakosok foglalkoztatásának elősegítésére? Ezek a képzések milyen típusúak, mennyiben segítik elő a roma lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációját? 
·	Van-e tudomásuk arról, hogy 2012-ben hány aktív korúak ellátására jogosult roma lakosnak szüntették meg – a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 36.§ (2) bekezdés e) pontban foglaltak alapján – az ellátását, mert nem rendelkezett az előírt 30 napi közfoglalkoztatással/egyéb foglalkoztatással? Mi a véleményük a jelzett rendelkezésről? Érkezett-e ezzel összefüggésben egyéni vagy roma nemzetiségi önkormányzat által benyújtott panasz az ORÖ-höz? Ha igen, milyen intézkedéseket kezdeményeztek az ellátatlanok megsegítésére?
·	Mi a véleményük a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 33. § (7) bekezdésében megfogalmazott rendelkezésről, amely alapján, figyelemmel a helyi rendeletre, a lakókörnyezet tisztántartásának problémái miatt megvonható az aktív korúak ellátása? Rendelkeznek-e adattal arra vonatkozóan, hogy országos szinten hány roma lakostól vonták meg a foglalkoztatást helyettesítő támogatást vagy a rendszeres szociális segélyt a lakókörnyezet rendezettségének valamely hiányossága miatt? Érkezett-e ezzel összefüggésben egyéni vagy roma nemzetiségi önkormányzat által benyújtott panasz az ORÖ-höz? Ha igen, milyen intézkedéseket kezdeményeztek az ellátatlanok megsegítésére?
·	Tapasztalataik szerint az ellátások megvonását követően mennyi idő elteltével és milyen feltételek teljesülése esetén kerülhet sor a támogatás újbóli megállapítására? 

A Kormány és az Országos Roma Önkormányzat keretmegállapodásának foglalkoztatással összefüggő vállalásaival, illetve a keretmegállapodásban foglalt számszerűsíthető célkitűzések elérése érdekében kidolgozott részletes intézkedési tervről szóló 1338/2011. (X.14.) Korm. határozat végrehajtásával kapcsolatos kérdések: 
·	A keretmegállapodásban rögzítették az együttdöntési rendszer célkitűzései rész 2. pontjában: a Kormány az együttdöntési rendszert többek között a foglalkoztatás bővítését célzó fejlesztési programok és a foglalkoztatási támogatások terén is kialakítja annak érdekében, hogy az Országos Roma Önkormányzat mint roma érdekképviselet biztosítani tudja, hogy ezekben a programokban kellő arányban vegyenek részt hátrányos helyzetű, mélyszegénységben élő roma és nem roma személyek. 
A megkötött megállapodás óta az ORÖ tapasztalata szerint a Kormány milyen konkrét intézkedéseket tett a foglalkozáspolitika területén a szükséges esélykiegyenlítés megteremtése érdekében? Kérem, hogy időrendben sorolja fel és értékelje a Kormány e területen 2012-ben megtett támogató intézkedéseit.  
·	A keretmegállapodásban a felek közös célként határozták meg, hogy 2015-ig támogatják 100 000 munkanélküli roma foglalkoztatásba történő bevonását. (Az 1338/2011. (X.14.) Korm. határozat 1. pontjában is rögzítették: A tervezett számszerűsített adatokat és a romák felzárkózására jutó forrásrész tervezett arányát a programok indításakor megküldik a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, valamint az ORÖ-nak.) Mindezidáig a Kormány milyen intézkedéseket tett a feladat végrehajtása érdekében? Sorolja fel és értékelje azokat a programokat, amelyek a keretmegállapodás e pontjához kapcsolódóan indultak. Hányszor és pontosan milyen adatokat küldtek meg a programok indításakor? Eddig, az ORÖ részére megküldött adatok alapján, összesítve és programonként felsorolva, mekkora összegű forrást fordítottak a roma lakosok munkaerő-piaci integrációjára, hány roma származású munkavállalót vontak be a legális munkaerő-piacra és hány személyt alkalmaztak közfoglalkoztatottként? Hogyan értékelik az eddigi eredményeket, milyen problémákról értesültek, azok megoldása érdekében milyen intézkedéseket kezdeményeztek a Kormánynál? 
·	A keretmegállapodás azt is rögzítette, hogy a Széll Kálmán Tervhez igazodva a Kormány és az ORÖ az együttdöntési rendszert elsődlegesen a foglalkoztathatóság fejlesztése, a munkaerőpiacra való belépés ösztönzése, a komplex munkaerő-piaci, a hátrányos helyzetűek foglalkoztatását elősegítő programok tekintetében tervezési, programindítási, ellenőrzési és monitorozási rendszer formájában valósítja meg, figyelembe véve a jogszabályi hátteret. 
(Az 1338/2011. (X.14.) Korm. határozat 3. pontjában azt rögzítették, hogy az ORÖ rész vehet a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumon keresztül az együttdöntési mechanizmus keretében a monitoring bizottságok munkájában, a pályázati kiírások előkészítésében és a döntés-előkészítésben az összeférhetetlenségi szabályok betartásával.) A keretmegállapodás megkötése óta a Kormány milyen intézkedéseket tett a jelzett feladat megvalósítása érdekében? Kérem, hogy konkrétan, időrendben sorolják fel azokat a programokat, amelyekbe az Országos Roma Önkormányzatot ténylegesen bevonták. Ezek alapján hogyan értékelik az együttdöntési mechanizmus működését a foglalkoztatási/közfoglalkoztatási területen? Az összeférhetetlenségi szabályok betartását milyen formában biztosították, hány esetben kellett erre hivatkozva más személyt kijelölni az adott feladat ellátására?
·	A Kormány vállalta, hogy az állami beruházásokhoz kapcsolódó közbeszerzéseken kötelező jelleggel előírja a munkaképes korú, elsősorban a beruházás térségében élő inaktívak foglalkoztatásának elsőbbségét, és biztosítja felkészítésüket a foglalkoztatásba való bekapcsolódásra, nem veszélyeztetve a térségben dolgozó aktív keresők foglalkoztatását. Ennek érdekében az Új Széchenyi Terv keretében a romákat foglalkoztató vállalkozásoknak kiemelt támogatást nyújt. A keretmegállapodás megkötése óta a Kormány ténylegesen milyen intézkedéseket tett a jelzett feladat megvalósítása érdekében? Az ORÖ tudomása szerint melyek azok az állami beruházások, amelyekben a közbeszerzések során az inaktívak foglalkoztatásának elsőbbségét biztosítottak? Ezek keretében hány roma lakost és milyen minőségben vontak be a munkaerőpiacra? Hogyan értékelik a jelzett feladat eddigi megvalósítását? 
·	Az 1338/2011. (X.14.) Korm. határozat 2. pontjában azt rögzítették, hogy a részletes intézkedési tervben meghatározott beavatkozási területeknek és programokban vállalt indikátoroknak megfelelően a végrehajtásért felelősként megjelölt miniszterek a bevont személyek számáról, illetve a program eredmény- és hatásindikátorairól, a roma személyek létszámáról legalább évente adatot szolgáltatnak a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, valamint az ORÖ-nak. A határidőt úgy határozták meg, hogy folyamatosan, de legalább minden év február 28-ig beszámolnak az előző év adatairól. Kaptak-e bármiféle tájékoztatást a foglalkoztatási terület időirányos adatairól, ha igen, hogyan értékelik azokat?

A Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat végrehajtásával kapcsolatos kérdések:
A Kormány 2011 decemberében a jelzett kormányhatározat mellékletében meghatározta a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégia végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervét. Ennek III. fejezetében találhatók a foglalkoztatással, képzéssel összefüggő feladatok. A Korm. határozat 4. pontja felhívja az érintett minisztereket, hogy az intézkedési tervben foglalt feladatok végrehajtásáról 2012-től kezdődően évente készítsenek tájékoztatót március 15-ig a közigazgatási és igazságügyi miniszternek.
·	Kapott-e az ORÖ tájékoztatást a foglalkoztatással, képzéssel összefüggő fejezet nyolc feladatának időarányos végrehajtásáról? Amennyiben igen, mi a véleménye azok megvalósításának eredményességéről? Ezek tükrében, megítélése szerint, hogyan változott a leghátrányosabb társadalmi helyzetű csoportok foglalkoztatási helyzete, csökkent vagy növekedett az e rétegekhez tartozó munkanélküliek legális munkaerőpiacra történő visszakerülésének az esélye? 

V. A területi roma nemzetiségi önkormányzatoknak/civil szervezeteknek a következő kérdéseket tettem fel:
·	Hogyan jellemezhető a Magyarországon élő roma lakosság munkaerő-piaci helyzete, milyen tendenciákat mutat körükben 2012-ben a foglalkoztatottság és a munkanélküliség az elmúlt évekhez képest? A megyében tapasztalható körülmények mennyiben térnek el ettől? 
·	A megyében a közfoglalkoztatottak (a foglalkoztatást helyettesítő támogatásra jogosultként vagy álláskeresőként vagy rehabilitációs ellátásban részesülőként közfoglalkoztatottá válók) között becslése szerint mekkora a roma származású lakosok aránya?
·	Léteznek-e olyan helyi vagy kistérségi közfoglalkoztatási programok a megyében, amelyeket a közfoglalkoztatók kizárólagosan roma származású személyek részére szerveztek/szerveznek? Ha igen, akkor kérem, szíveskedjen értékelni azokat. Álláspontja szerint szükséges-e a roma lakosok számára önálló közfoglalkoztatási programokat szervezni? Kérem, hogy szíveskedjen indokolni a véleményét.
·	Tudomása szerint megyei szinten hány települési cigány/roma nemzetiségi önkormányzat vált közfoglalkoztatóvá? A nemzetiségi önkormányzatok milyen típusú támogatás felhasználásával szerveztek közfoglalkoztatási programokat? A megkötött megállapodások szerint általában meddig tartanak ezek a programok és hány főt alkalmaznak az egyes programok keretében? A programokban csak roma származású személyeket alkalmaznak vagy nem roma származásúakat is?
·	Van-e tudomása olyan településekről a térségükben, ahol bizonyos közfoglalkoztatási programokban szinte kizárólagosan roma származású emberek dolgoznak szemben más, a településen/kistérségben párhuzamosan megvalósuló programokkal? Mi lehet ennek az oka, felmerül-e a hátrányos megkülönböztetés gyanúja az ilyen módon szervezett programokkal összefüggésben?
·	Megítélése szerint megyei szinten a közfoglalkoztatási eszközök mennyiben alkalmasak a cigány lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációjára? Kérem, szíveskedjen kifejteni az ezzel kapcsolatos véleményét.
·	Tapasztalatai szerint helyi és kistérségi szinten milyen más támogató intézkedések, programok működnek a roma álláskeresők legális munkaerőpiacon való megjelenésének elősegítésére?
·	Az országos közfoglalkoztatási programok keretében – a közfoglalkoztatáshoz nyújtható támogatásokról szóló 375/2010. (XII. 31.) Korm. rendelet 6. § (2) bekezdése alapján – a közfoglalkoztatóknak foglalkoztatást elősegítő képzéseket kell szervezniük. Tudomása szerint a térségükben – az országos közfoglalkoztatási programhoz kapcsolódóan – indítottak-e képzéseket? Ha igen, milyen típusú képzésekről van szó, azok mennyiben segítik elő a hátrányos helyzetű, köztük roma lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációját? 
·	Van-e tudomása arról, hogy 2012-ben hány aktív korúak ellátására jogosult roma lakosnak szüntették meg – a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 36.§ (2) bekezdés e) pontjában foglaltak alapján – az ellátását Szabolcs-Szatmár-Bereg megyében, mert nem rendelkezett az előírt 30 napi közfoglalkoztatással/egyéb foglalkoztatással? Mi a véleménye a jelzett rendelkezésről? 
·	Mi a véleménye a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 33. § (7) bekezdésében megfogalmazott rendelkezésről, amely alapján, figyelemmel a helyi rendeletre, a lakókörnyezet tisztántartásának problémái miatt megvonható az aktív korúak ellátása? Rendelkeznek-e adattal arra vonatkozóan, hogy megyei szinten hány roma lakostól vonták meg a foglalkoztatást helyettesítő támogatást vagy a rendszeres szociális segélyt a lakókörnyezet rendezettségének valamely hiányossága miatt?
·	Ismeri-e a Kormány és az Országos Roma Önkormányzat keretmegállapodásának foglalkoztatással összefüggő vállalásait? Ha igen, tudomása szerint ennek keretében – az esélykiegyenlítés érdekében – milyen programok indultak …….. megyében?
·	 A Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat III. fejezete rögzítette a foglalkoztatással, képzéssel összefüggő feladatokat. Tudomása szerint ennek keretében, e feladatokhoz kapcsolódóan indultak-e foglalkoztatási, közfoglalkoztatási programok a megyében? Amennyiben igen, mi a véleménye azok megvalósításnak eredményességéről? Ezek tükrében, megítélése szerint, hogyan változott a leghátrányosabb társadalmi helyzetű csoportok foglalkoztatási helyzete, csökkent-e vagy növekedett az e rétegekhez tartozó munkanélküliek legális munkaerőpiacra történő visszakerülésének az esélye? 
·	Érkezett-e bármiféle panasz a területi roma önkormányzathoz a roma nemzetiségi önkormányzatoktól vagy az érintett személyektől a közfoglalkoztatási programok szervezésével, működésével összefüggésben? Ha igen, mi ezek lényege, és mely szervekhez fordultak, milyen intézkedéseket kezdeményeztek azok orvoslása érdekében?

VI. A szakértőktől a következő kérdésekre vártam választ:
·	Hogyan jellemezhető a Magyarországon élő roma lakosság munkaerő-piaci helyzete, milyen tendenciákat mutat körükben 2012-ben a foglalkoztatottság és a munkanélküliség az elmúlt évekhez képest? 
·	A közfoglalkoztatottak között becslése, illetve a rendelkezésére álló adatok alapján mekkora a roma származású lakosok aránya?
·	Álláspontja szerint szükséges-e a roma lakosok számára önálló, elkülönített közfoglalkoztatási programokat szervezni vagy az integrált közfoglalkoztatási programok indítása a célravezetőbb? 
·	Megítélése szerint a közfoglalkoztatási eszközök mennyiben alkalmasak a cigány lakosok tényleges munkaerő-piaci integrációjára? 
·	Tapasztalatai és rendelkezésére álló kutatási adatok szerint ténylegesen milyen más támogató intézkedések, programok működnek a roma álláskeresők legális munkaerőpiacon való megjelenésének elősegítésére?
·	Mi a véleménye, a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 36.§ (2) bekezdés e) pontjában megfogalmazott rendelkezésről, mely szerint 2012-ben az aktív korúak ellátására jogosult lakosok ellátását meg kellett szüntetni, ha 2011-ben nem rendelkeztek az előírt 30 napi közfoglalkoztatással/egyéb foglalkoztatással? Megítélése szerint milyen arányban érintheti ez a roma lakosokat? 
·	Mi a véleménye a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény 33. § (7) bekezdésében megfogalmazott rendelkezésről, amely alapján, figyelemmel a helyi rendeletre, a lakókörnyezet tisztántartásának problémái miatt megvonható az aktív korúak ellátása? Megítélése szerint milyen arányban érintheti ez a roma lakosokat? 
·	Mi a véleménye a Kormány és az Országos Roma Önkormányzat keretmegállapodásának foglalkoztatással összefüggő vállalásairól, illetve a Nemzeti Társadalmi Felzárkózási Stratégiáról, valamint végrehajtásának a 2012–2014. évekre szóló kormányzati intézkedési tervéről szóló 1430/2011. (XII. 13.) Korm. határozat III. fejezetéről, amelyben a foglalkoztatással, képzéssel összefüggő feladatokat rögzítették? Ezek tükrében, megítélése szerint, hogyan változott/változhat a leghátrányosabb társadalmi helyzetű csoportok foglalkoztatási helyzete, csökkent-e vagy növekedett az e rétegekhez tartozó munkanélküliek legális munkaerőpiacra történő visszakerülésének az esélye? 
·	Tudomása szerint 2011-ben és 2012-ben folytak-e olyan kutatások, készültek-e olyan tanulmányok, amelyek az új közfoglalkoztatási rendszer működését vizsgálták, elemezték, kiemelt figyelemmel a roma lakosok munkaerő-piaci helyzetére? Kérem, hogy a tanulmányok elérhetőségéről is szíveskedjen tájékoztatni.

Melléklet 2: Lábjegyzet
1 Ld: AJB-4162/2012 számú ombudsmani jelentés
2 Kemény István – Janky Béla 2003. A cigányok foglalkoztatottságáról és jövedelmi viszonyairól a 2003. évi országos cigánykutatás alapján In: Esély 2003/6.
3 Lásd: Feischmidt Margit (2010) szerk. Etnicitás. Különbségteremtő társadalom. Budapest, Gondolat, MTA Kisebbségkutató Intézet; Virág Tünde (2010) Kirekesztve. Falusi gettók az ország peremén, Budapest, Akadémiai Kiadó; Pásztor István Zoltán – Dr. Pénzes János (2012) „Foglalkoztatási krízis és jövedelmi periferizálódás Észak-kelet Magyarországon a roma népesség arányainak tükrében.” In: Területi Statisztika, 2012. július; Szegény- és cigánytelepek, városi szegregátumok területi elhelyezkedésének és infrastrukturális állapotának elemzése, Ecotrend Bt. 2010.
4 Kertesi Gábor: A társadalom peremén: Romák a munkaerőpiacon és az iskolában. Budapest, 2005, Osiris Kiadó
5 A településen a roma lakosság aránya kb. 10 – 12%, a romák 85%-a szegregált lakókörnyezetben élt. A település 2002-ben megválasztott új – azóta már harmadik ciklusát töltő – polgármestere az "apró lépések" stratégiáját választotta a romák felzárkóztatása, integrációja terén. Az önkormányzat 2008-ban a Telepfelszámolási program keretében egyebek mellett megszüntette a hagyományos telepet, az ott élőket integrált lakókörnyezetben helyezte el, a "CS" lakások utcáiban közkutakat épített ki, később aszfalttal látta azokat el, csakúgy, mint korábban az addig sártengerrel körülvett ‘“szocpolos” utcát is. A Telepfelszámolási programmal párhuzamosan megvalósított képzési, foglalkoztatási programba nem roma munkanélkülieket is bevontak. Az itt végzett roma és nem roma emberek egy részét az önkormányzat intézményeiben alkalmazták – iskola, óvoda, konyha, orvosi rendelő – illetve a férfiak számára az óvoda teljes felújítása során biztosítottak munkát, annak végeztével karbantartói, pedellusi státuszban alkalmazták őket. A tudatos foglalkoztatási stratégiának köszönhetően teljességgel természetessé vált, hogy cigány munkavállalók dolgoznak ezekben az intézményekben, foglalkoztatási jogviszonyuk több esetben is – a lehetőségek keretein belül – véglegesítetté vált, azonban jellemzően továbbra is a közfoglalkoztatás keretein belül megvalósítható.
6 Köllő János & Scharle Ágota: A közcélú foglalkoztatás kibővülésének hatása a tartós munkanélküliségre. In. Fazekas Károly – Kézdi Gábor (szerk.): Munkaerőpiaci Tükör, 2011. 145-161.
7 Részletesebben lásd AJB-4162/2012 számú ombudsmani jelentés 33-37. oldal
8 Részletesebben lásd AJB-4162/2012 számú ombudsmani jelentés 37-39. oldal
9 Vö. 64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 
10 Vö. 44/B/1993. AB határozat.
11 Lásd OBH-2972/2008. számú jelentés.
12 9/1990. (IV.25.) AB határozat
13 Kovács Kriszta: A támogató különbségtétel és az Alkotmány. http://www.mjsz.uni-miskolc.hu/200902/3_kovacskriszta.pdf
14 Az intézményes diszkrimináció fogalma 1999-ben az angol jogirodalomban jelent meg, egy fekete fiatalember meggyilkolása ügyében folytatott nyomozás kapcsán (ún. Stephen Lawrence – ügy). Ennek lényege, hogy a rasszizmus gyakran nem egyéni magatartásokban, hanem szervezetek működésében, belső struktúrájában rejlik. Sir William McPherson of Cluny: The Stephen Lawrence Inquiry. Report of an inquiry. (Presented to Parliament by the Secretary of State for the Home Department by Command of Her Majesty) February 1999 - www.archive.official-documents.co.uk 
15 Ld! AJB-4162/2012 számú jelentés 4. és 7. oldala; Jászkarajenő