Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-4122/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Horváth Luca Kornélia
Az eljárás megindulása 
A panaszosok a lakókörnyezetükben – a Gyál, Patak u. 1. szám alatt – található Gemini lőtér (a továbbiakban: lőtér) zajos és – álláspontjuk szerint közveszélyes – működését, valamint azzal összefüggésben Gyál Város Önkormányzata (a továbbiakban: gyáli önkormányzat) jegyzőjének (a továbbiakban: jegyző) eljárását kifogásolták. A beadvány szerint a lőtér üzemeltetésének körülményei 2010-ben oly mértékben változtak, hogy a nyitvatartási idő alatt pihenni nem lehet, a panaszosok egészségi állapota romlott.
A panasz alapján felmerült az egészséges környezethez, a tisztességes eljáráshoz, a jogorvoslathoz való jog, valamint a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményének sérelme, ezért az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény 20. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam.

Érintett alapvető jogok és alkotmányos értékek
·	Jogállamiság, valamint a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés)
·	Tisztességes eljáráshoz való jog: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.” (Alaptörvény XXIV. Cikk)
·	Jogorvoslathoz való jog: Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási szervek döntése ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. (Alaptörvény XXVIII. cikk (7) bekezdés)
·	Egészséges környezethez való jog: „Magyarország elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez. Aki a környezetben kárt okoz, köteles azt - törvényben meghatározottak szerint - helyreállítani vagy a helyreállítás költségét viselni.” (Alaptörvény XXI. cikk (1) és (2) bekezdések)
·	Nemzet közös öröksége: „A természeti erőforrások, különösen a termőföld, az erdők és a vízkészlet, a biológiai sokféleség, különösen a honos növény- és állatfajok, valamint a kulturális értékek a nemzet közös örökségét képezik, amelynek védelme, fenntartása és a jövő nemzedékek számára való megőrzése az állam és mindenki kötelessége.” (Alaptörvény P) cikk)

Alkalmazott jogszabályok
·	a környezet védelmének általános szabályairól szóló 1995. évi LIII. törvény
·	a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 
·	a települési önkormányzatok többcélú kistérségi társulásairól szóló 2004. évi CVII. törvény
·	a fegyverekről és lőszerekről szóló 253/2004. (VIII. 31) Korm. rendelet
·	a környezeti zaj és rezgés elleni védelem egyes szabályairól szóló 284/2007. (X. 29.) Korm. rendelet
·	a lőterekről, a lőfegyverek, lőszerek hatósági tárolásáról, a fegyvertartáshoz szükséges elméleti és jártassági követelményeiről szóló 49/2004. (VIII. 31.) BM rendelet
·	a zajkibocsátási határérték megállapításának, valamint a zaj- és rezgéskibocsátás ellenőrzésének módjáról szóló 93/2007. (XII. 18.) KvVM rendelet
·	a környezeti zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 27/2008. (XII. 3.) KvVM-EüM rendelet

Megállapított tényállás
A Gyál, Patak u. 1. szám alatti 2215/55 helyrajzi számú ingatlanon az 1980-as évek eleje óta folyamatosan lőtér működik.
Tekintettel arra, hogy a lőtér területén engedély nélküli építkezések történtek, a PRIMI Passi Kereskedelmi és Szolgáltató Kft. 2002. október 16-án fennmaradási engedélykérelmet nyújtott be az önkormányzathoz, amelynek a jegyző 14.184-4/2002. számú határozatával helyt adott. Az eljárásba szakhatóságként a jegyző bevonta az Állami és Népegészségügyi Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) Dabasi Városi Intézetét, Dabas Város Önkormányzata Hivatalos Tűzoltóságát, valamint a Közép-Duna völgyi Környezetvédelmi Természetvédelmi és Vízügyi Felügyelőséget (a továbbiakban: Felügyelőség). A kérelem teljesítéséhez az említett első két hatóság kikötés nélkül hozzájárult. A Felügyelőség azonban határidőn belül nem nyilatkozott, ezért hozzájárulását a jegyző megadottnak tekintette. Az engedélyezési tervdokumentáció „Környezetvédelmi előírások” című fejezete, a zaj- és rezgésvédelemmel összefüggésben a következőket tartalmazta: „A lőtér használata nem tartalmaz környezetére káros technológiai folyamatokat. A területet a gyáli önkormányzat ipari területként tartja nyilván. A legközelebbi lakóépület 300 m-es körzeten kívül található. A lövészet zajterhelése ezen körzeten kívül várhatóan nem haladja meg az 50 dB, nappal megengedett értéket. A zajosabb fegyverek esetén hangtompítót kell használni.”
A Kispesti Biztonsági Iroda Személy és Vagyonvédelmi Kft. 2010. augusztus 16-án a lőtéren már meglévő főépület bővítése, két új taktikai ház kialakítása, valamint a golyófogó földművek átépítése érdekében építési engedélykérelmet nyújtott be a jegyzőhöz. Az eljárásban szakhatóságként egyedül az ÁNTSZ Dabasi Városi Intézete vett részt. A jegyző 2010. augusztus 18-án, a kérelem érkezését követő második napon, az új lőállások kialakítására is lehetőséget biztosító építési, majd 2011. február 24-én a használatbavételi engedélyt megadta. A cég számára a 8 lőállásos, 25 méteres pályát magában foglaló lőtér üzemeltetését a Dabasi Rendőrkapitányság 2010. december 28-án kelt határozatával engedélyezte. Az engedély szerint: „a lőtér működése (üzemeltetése) nem veszélyezteti az emberek és az állatok életét, testi épségét, egészségét, az emberek vagyonát, a természeti és épített környezetet. (…) Hegyi István 2010. október 20-án kiadott igazságügyi fegyverszakértői véleményében megfelelőnek és biztonságosnak tartotta a lőtér kialakítását”. Tekintettel arra, hogy a cég nevében változás történt, illetve, hogy a lőteret további 15, illetve 4 lőállású 50 és 150 méteres pályával bővítették a kapitányság – az igazságügyi szakértő véleményét kikérve – 2011. március 24-én módosította korábbi határozatát.
A panaszosok – akik telekszomszédként iroda- és lakóépület, valamint ideiglenes jellegű, zárt rendszerű szennyvíztároló létesítésére 2002-ben kaptak építési, majd 2004-ben használatbavételi engedélyt – 2011. október 11-én a lőtér üzemeltetőivel szemben birtokvédelmi kérelmet terjesztettek elő. Annak elbírálása során a jegyző 2011. október 27-én helyszíni szemlét tartott és tanúkat hallgatott meg, majd a birtokvédelmi eljárást lezáró határozatában – a kérelemnek részben helyt adva – időben korlátozta a lőtéren végzett tevékenységet. A határozat értelmében szabad- és munkaszüneti napokon 18 órától másnap reggel 10 óráig tilos a lövészet. A határozattal szemben a panaszosok fellebbezést nyújtottak be a Dabasi Városi Bíróságon.
Tekintettel arra, hogy a lőtér működését a panaszosok továbbra is zavarónak vélték, 2012. március 20-án – 174 aláírást mellékelve – ismételten a jegyzőhöz fordultak. Beadványukban kifogásolták, hogy a hét minden napján – az estébe nyúló lövészet miatt – fokozott a zajterhelés, az ingatlanukat nem tudják rendeltetésszerűen használni, az irányt változtató lövedékek a környező ingatlanokon csapódnak be. 
A panaszt a jegyző 2012. március 27-én kelt végzésével áttette a lőtér felügyeletét ellátó Dabasi Rendőrkapitányságra, amely az eljárás során igazságügyi fegyverszakértő közreműködése mellett a panaszosok ingatlanán és a lőtéren helyszíni szemlét tartott. A szemle során megállapították, hogy „a lőtér kialakítása teljesen biztonságos, a lőállásokból a szomszédos ingatlanra átlőni nem lehetséges (…)”, a lövések leadásakor keletkező zaj azonban erős. A kapitányság a településrendezési kérdések tekintetében jogi állásfoglalást kért a jegyzőtől. A jegyző szerint „Gyál Város Helyi Építési Szabályzatáról szóló 14/2009. (IX. 14.) önkormányzati rendelet (továbbiakban: HÉSZ), illetve az annak mellékletét képező övezeti terv szerint az említett ingatlanok KG-GY/2 jelű kereskedelmi, szolgáltató, gazdasági területen helyezkednek el. Az övezet a HÉSZ 12. § (1) bekezdése alapján elsősorban ipari, raktározási, kereskedelmi és szolgáltató építmények elhelyezésére szolgál. A 12. § (2) bekezdése szerint a területen – egyebek mellett – elhelyezhető sportlétesítmény (lakóterülettől min. 200 m távolságra), illetve a tulajdonos (használó, személyzet) számára szolgáló lakás is. Fent említett övezet tehát nem lakóterület, a legközelebbi ilyen övezet (Szövetkezet utca) a lőtér ingatlanától 400 méteres távolságra található.” A Dabasi Rendőrkapitányság, tekintettel arra, hogy – megállapítása szerint – a lőtér üzemeltetése megfelel az irányadó jogszabályi rendelkezéseknek, az eljárást kötelezés kibocsátása nélkül, a panaszos tájékoztatásával zárta le.
A lőtér üzemeltetői 2012 májusában a zajszint csökkentése érdekében újabb réteg hangszigetelő anyagot építettek be a 25 méteres pálya lőállásaiba, biztonságtechnikai beruházásokat is foganatosítottak, illetve a lőtérszabályzat módosítása érdekében kérelmet nyújtottak be a Dabasi Rendőrkapitányságra. Eszerint a 25 méteres pályát a továbbiakban csak kis és nagy kaliberű pisztollyal, valamint muzeális fegyverrel lehet használni.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, törvényszéki végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Jelen ügyben megállapítható, hogy az önkormányzat az Ajbt. 18. § (1) bekezdés b) pontja alapján hatóságnak minősül, tehát az ügy vizsgálatára hatásköröm kiterjed.

II. Az érintett alapvető jogok tekintetében
Az Alaptörvény XXI. cikkében deklarált egészséges környezethez való jog értelmezését az Alkotmánybíróság a jelentősége folytán alaphatározatként értékelhető 28/1994. (V. 20.) AB határozatában, valamint az arra épülő későbbi határozataiban végezte el. A testület e döntésében részletesen elemezve az egészséges környezethez való jogot megállapította, hogy az elsősorban önállósult és önmagában vett intézményvédelem, azaz olyan sajátos alapjog, amelynek az objektív, intézményvédelmi oldala túlnyomó és meghatározó. A környezethez való jog az állam környezetvédelemre vonatkozó kötelességei teljesítésének garanciáit emeli az alapjogok szintjére, beleértve a környezet elért védelme korlátozhatóságának feltételeit is. E jog sajátosságai folytán mindazokat a feladatokat, amelyeket másutt alanyi jogok védelmével teljesít az állam, itt törvényi és szervezeti garanciák nyújtásával kell ellátnia. Az állam kötelességeinek magukban kell foglalniuk az élet természeti alapjainak védelmét és ki kell terjedniük a véges javakkal való gazdálkodás intézményeinek kiépítésére [996/G/1990. AB].
Az Alkotmánybíróság nyomatékosan megállapította, hogy az állam nem élvez szabadságot abban, hogy a környezet állapotát romlani engedje, vagy a romlás kockázatát megengedje. Ez az állami fellépés olyan korlátját jelenti, amely megakadályozza, hogy a már elért objektív védelmi szint, illetve hatékonyság csökkenjen, az addig elért környezetállapot romoljon. Következésképpen nem engedhető meg, hogy a környezetvédelemhez való jog érvényesülése társadalmi, gazdasági folyamatok, körülmények függvényében mennyiségileg vagy minőségileg változzon.
Tekintettel arra, hogy az egészséges környezethez való jog megvalósítását szolgáló hatósági rendszer kialakítása és működtetése állami feladat, a kötelezettségek címzettjei nemcsak a jogalkotó szervek, hanem azokon keresztül maga a jogalkalmazó is. Amennyiben a hatóságok elmulasztják a környezetvédelmi előírások következetes és megfelelő érvényesítését, azok kiüresedését okozzák és egyidejűleg az egészséges környezethez való jog sérelmét idézik elő.
Rámutatott a testület arra is, hogy a jogalkotónak mindazokat a garanciákat is nyújtania kell, amelyeket az Alkotmány egyébként az alanyi jogok tekintetében biztosít [ABH 1994, 139-140.]. Hangsúlyozom tehát, hogy az egyéni jogvédelem biztosítása érdekében az egészséges környezethez való jog alanyi jogon érvényesíthető elemei között szerepelnek az ügyféli jogok, az eljárási garanciák kikényszeríthetősége, s így pl. az Alaptörvény által önálló alapjogként is deklarált tisztességes eljáráshoz vagy a jogorvoslathoz való jog is.
Az egészséges környezethez való jog alanyi oldalán álló alapjogok rendkívül szoros kapcsolatban állnak a jogállamisággal, jogbiztonsággal. Az Alkotmánybíróság több határozatában elvi éllel szögezte le, hogy a jogállam legfontosabb eleme a jogbiztonság [75/1995. (XII. 21.) AB hat., 9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 65.]. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy nemcsak a jog egésze, de annak egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság azonban nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, hanem az egyes jogintézmények működésének a kiszámíthatóságát is. Alapvetőek tehát a jogbiztonság alkotmányos követelménye szempontjából az eljárásjogi garanciák. Csakis formalizált eljárási szabályok megkövetelésével és betartásával működhetnek alkotmányosan a jogintézmények. Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák betartása nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet.
Az Alkotmánybíróság a jogbiztonság elengedhetetlen követelményének minősítette, hogy a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon [2/1995. (XII. 15.) AB határozat].
Az Alaptörvény hatálybalépését megelőzően az Alkotmány a tisztességes eljáráshoz való jogot explicite nem nevesítette, ugyanakkor az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az a független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a jogbiztonság elvéből levezethető eljárási garanciák egymásra vonatkoztatásával tartalmilag levezetett olyan alkotmányos alapjogot jelent, amely komplex követelményrendszert testesít meg, magában foglalva valamennyi, a jogállamiság értékrendjének megfelelő eljárási alapelvet és normát. A tisztességes eljárás teljesülését tehát csak az eljárás egészének vizsgálata során ítélhetjük meg. [19/2009.AB; 11/2007.AB; 1/2008.AB; 605/D/2006.AB; 14/2004.AB; 14/2002.AB; 15/2002.AB; 35/2002.AB; 6/1998.AB]
A 2012. január 1-jén hatályba lépett Alaptörvény azonban már expressis verbis tartalmazza a tisztességes eljáráshoz való jogot, rögzítve, hogy a közhatalmú szervek, hatóságok az ügyeket részrehajlás nélkül, tisztességes módon, ésszerű határidőn belül intézzék, döntéseiket pedig a törvényben meghatározottak szerint indokolják.
A jogorvoslathoz való joggal összefüggésben hangsúlyozni kívánom, hogy az olyan az Alaptörvény szövegéből egyértelműen levezethető alapjog, amelynek gyakorlása feltételhez kötött és ezek együttes fennállása esetén mindenkit megillet. A jog immanens tartalma az érdemi bírósági, közigazgatási vagy más hatósági döntések tekintetében a másik szervhez vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetősége (5/1992. (I. 30.) AB).

III. Az ügy érdeme tekintetében
Amint a tényállásban bemutattam, a panaszosok 2012. március 20-án – a birtokvédelmi eljárás lefolytatását követően – a lőtér üzemeltetése következtében keletkező zajhatások miatt ismételten a jegyzőhöz fordultak és eljárását kezdeményezték. A jegyző a panaszt érdemi vizsgálat nélkül a Dabasi Rendőrkapitányságra tette át, tekintettel arra, hogy a fegyverekről és lőszerekről szóló 253/2004. (VIII. 31) Korm. rendelet 4. § (2) bekezdése szerint a polgári rendeltetésű lőtér, a lőfegyver- és lőszer (lőszerelem) tárolóhely üzemeltetését a kérelmező lakóhelye, szervezet esetén a tevékenység helye szerint illetékes rendőrkapitányság engedélyezi.
A környezeti zaj- és rezgés elleni védelem egyes szabályairól a 284/2007. Korm. rendelet (a továbbiakban: Zr.) rendelkezik. A Zr. hatálya – mindamellett, hogy bizonyos tevékenységeket kivon a hatálya alól – kiterjed minden olyan tevékenységre, létesítményre, amelyek környezeti zajt, illetőleg rezgést okoznak vagy okozhatnak. A Zr. az általános szabályokon túl zajforráscsoportok (üzemi, szabadidős, építési, közlekedési, egyéb) szerint állapít meg speciális szabályokat.
A Zr. 2. § h) pontja szerint szabadidős zaj- vagy rezgésforrás a környezeti zajt, rezgést előidéző kulturális, szórakoztató, vendéglátó vagy sportlétesítmény, és az előbbi célú tevékenység, valamint az előbbi célra használt berendezés, gép.
Tekintettel arra, hogy a nem katonai célú polgári lőterek szabadidős, sport és szórakoztatási célokat elégítenek ki, azok a Zr-ben meghatározott fogalmi elemekből következően szabadidős zajforrásoknak minősülnek, amelyek tekintetében a Zr. 4. § (1) bekezdése és 1. melléklete környezetvédelmi hatóságként a kistérség székhelye szerinti települési önkormányzat jegyzőjét jelöli ki. A települési önkormányzatok többcélú kistérségi társulásairól szóló 2004. évi CVII. törvény és a Zr. szerint tehát a vizsgált ügyben a gyáli jegyző rendelkezik hatáskörrel és illetékességgel.
A szabadidős zajforrások zajkibocsátásának kezelési lehetőségei a következők.
A Zr. – általános, valamennyi zajforrásra irányadó rendelkezései között – 3. § (1) bekezdésében rögzíti, hogy tilos védendő környezetben veszélyes mértékű környezeti zajt, illetve rezgést okozni. A határértékekhez köthető szabadidős zajforrások kapcsán a Zr. 2. § ja) pontja alapján veszélyes mértékűnek kell tekinteni minden olyan zajt, amely meghaladja a környezeti zaj- és rezgésterhelési határértékek megállapításáról szóló 27/2008. (XII. 3.) KvVM rendelet 1. számú mellékletében meghatározott zajterhelési határértékeket vagy a Zr. 10. § (1) bekezdése szerinti – jogszabályi kötelezettségként megállapítandó – zajkibocsátási határértéket.
A Zr. 10. § (1) és (2) bekezdése szerint környezeti zajt előidéző üzemi vagy szabadidős zajforrásra vonatkozóan a tevékenység megkezdése előtt a környezeti zaj- és rezgésforrás üzemeltetője – a (3) bekezdésben foglalt kivétellel – köteles a környezetvédelmi hatóságtól környezeti zajkibocsátási határérték megállapítását kérni, és a határérték betartásának feltételeit megteremteni. Ha az üzemeltető az (1) bekezdése szerinti kötelezettségét elmulasztja, a környezetvédelmi hatóság – megfelelő határidő tűzése mellett – felhívja annak teljesítésére.
A 2008. január 1-jén hatályba lépett Zr. átmeneti rendelkezései között, a 34. § (2) bekezdés a) pontjában szerepel, hogy a rendelet hatálybalépésekor működő üzem vagy szabadidős zajforrások esetében, amelynek az 5. § (3) bekezdés szerinti hatásterületén olyan zajtól védendő épület vagy terület van, amelyre a környezetvédelmi hatóság korábban nem állapított meg határértéket, a 10. § (1) bekezdésében foglalt zajkibocsátási határérték megállapítása iránti kérelmet a rendelet hatálybalépésétől számított egy éven belül kell benyújtani a környezetvédelmi hatósághoz.
A Zr. 11. § (3) bekezdésében szabályozza továbbá azt az esetet, amikor a környezetvédelmi hatóság hivatalból köteles megállapítani a zajkibocsátási határértékeket. Eszerint ha a környezetvédelmi hatóság olyan tények birtokába jut, amely a kibocsátási határérték megállapítását szükségessé teszi, akkor hivatalból indult eljárás keretében megállapítja a kibocsátási határértéket, és az üzemeltetőt az eljárás lefolytatásához szükséges adatok szolgáltatására kötelezi.
Az idézett jogszabályi rendelkezésekből következően a környezetvédelmi hatóság az üzemeltető kérelmére, a tevékenység megkezdése előtt, hatósági határozattal zajkibocsátási határértéket állapít meg, s kötelezi annak betartására. Amennyiben a kérelem benyújtására vonatkozó kötelezettségét az üzemeltető elmulasztja, a környezetvédelmi hatóság megfelelő határidő tűzése mellett köteles felhívni annak teljesítésére. Egyebekben pedig, ha a környezetvédelmi hatóság rendelkezésére álló információk szerint egy szabadidős vagy üzemi zajforrás kibocsátási határértéket megállapító határozat nélkül kezdte meg tevékenységét, akkor a hatóság, hivatalból lefolytatott eljárás keretében állapítja meg azt.
A környezetvédelmi hatóságok által megállapított zajkibocsátási határértékeket meghaladó üzemeltetés jogkövetkezményeit – zajbírság és intézkedési terv – a Zr., a 26. § (1) bekezdésében, valamint a 17. és 18. § -okban határozza meg.
A határértékekhez köthető szabadidős zajforrások tekintetében hangsúlyozni kell, hogy a Zr. rendszere nem a zajterhelési, hanem a kibocsátási határértékekhez igazodik, s azokhoz kapcsolódóan rendelkezik a jogsértő magatartásokhoz fűződő szankciókról. Rendkívül fontos tehát, hogy az eljáró hatóság megfelelő körültekintés mellett rendelkezzen a zajkibocsátási határértékekről.
A környezetvédelmi hatóság a Zr. 26. § (1) bekezdése szerint zaj-, illetőleg rezgésvédelmi bírság fizetésére kötelezi a környezeti zaj-, rezgésforrás üzemeltetőjét, ha az üzemeltető az üzemi vagy szabadidős zajforrás esetében a környezetvédelmi hatóság által megállapított kibocsátási határértéket – a határozatban megállapított teljesülési határidőt követően – túllépi.
A szabadidős zajforrások kezelésének további lehetőségét teremti meg a Zr. a 17. és 18. §-okban, amelyek szerint, ha a környezetvédelmi hatóság azt állapítja meg, hogy a szabadidős vagy üzemi zajforrás által okozott zaj a zajkibocsátási határértéket túllépi (veszélyes mértékű), akkor a zajforrás üzemeltetőjét intézkedési terv benyújtására kötelezi. Ha a környezetvédelmi hatóság az intézkedési tervet jóváhagyja, az üzemeltetőt határidő tűzésével a benne szereplő intézkedések megvalósítására kötelezi. Amennyiben az üzemeltető az intézkedési tervet kijelölt határidőre nem vagy csak részben hajtja végre, illetve a zaj az intézkedések ellenére is túllépi az előírt határértéket, a környezetvédelmi hatóság a tevékenységet: 1-6 dB túllépés között korlátozza, 7-10 dB túllépés között felfüggeszti, 10 dB túllépés felett megtiltja.
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 1. § (1) és (2) bekezdése szerint a közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja. Ugyanezen paragrafus (2) bekezdése kiemeli, hogy a közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni. A 3. § (1) bekezdés a fentiek mellett azt is rögzíti, hogy a közigazgatási hatósági eljárásban a törvény keretei között a hivatalból való eljárás elve érvényesül. A Ket. 20. § (1) bekezdése pedig előírja, hogy a hatóság a hatáskörébe tartozó ügyben illetékességi területén, valamint kijelölés alapján köteles eljárni.
A fenti jogszabályi rendelkezések, valamint a következetes alkotmánybírósági gyakorlat alapján megállapítom, hogy amennyiben egy jogszabály hatáskört állapít meg egy hatóság számára és az az intézkedési kötelezettsége ellenére nem jár el, sérti a jogállamiság, a törvényesség, a hatáskör rendeltetésszerű gyakorlása és a hivatalból való eljárás elveit, egyúttal pedig fontos társadalmi célokat és érdekeket is közvetlenül veszélyeztet.
A jegyzőnek – az áttételen túl – a Zr. rendelkezései alapján vizsgálnia kellett volna a lőtér zajkibocsátását, azaz tisztáznia kellett volna, hogy az rendelkezik-e zajkibocsátási határértékkel. Kérdésként merül fel, hogy ezt a tényt a birtokvédelmi eljárás lefolytatását követően, annak eredménye ismeretében is kellett volna-e vizsgálnia.
A zajkibocsátási határértékek hiányában a jegyzőnek hivatalból indított eljárás keretében meg kellett volna állapítania a határértékeket, illetve az ellenőrzése során tapasztalt esetleges túllépés esetén zajbírságra és intézkedési terv benyújtására kellett volna köteleznie az üzemeltető céget.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a jegyző, azzal, hogy zajvédelmi hatáskörét nem gyakorolta, a Zr. és a Ket. szerinti eljárási kötelezettségét elmulasztva, hátráltatta és megakadályozta a kialakult környezetvédelmi konfliktus mielőbbi megoldását. A jegyző mulasztása a jogbiztonság követelményének sérelmén túl a tisztességes eljáráshoz, a jogorvoslathoz és az egészséges környezethez való joggal összefüggő visszásságot is eredményezett. A rendőrség eljárásával kapcsolatban nem merült fel alapvető jogok sérelmének vagy közvetlen veszélyének gyanúja, ezért jelentésem erre vonatkozó megállapítást nem tartalmaz.

Intézkedésem
Az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján felkérem Gyál Város Önkormányzatának jegyzőjét, hogy a megállapításaim alapján, hivatalból – amennyiben arra még nem került volna sor, a zajkibocsátási határérték megállapításának, valamint a zaj- és rezgéskibocsátás ellenőrzésének módjáról szóló 93/2007. (XII. 18.) KvVM rendelet rendelkezéseinek megfelelően, zajszakértői véleményt beszerezve – állapítsa meg a lőtér zajkibocsátási határértékeit, majd ellenőrizze azok teljesülését és a jogszabályi feltételek fennállása esetén alkalmazza a határérték-túllépés jogkövetkezményeit.

Budapest, 2012. július 13.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.