Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
Az AJB-3673/2012 ügyben

Előadó: dr. Hajas Barnabás
Az eljárás megindítása
Sajtóhírekből értesültem arról, hogy 2012. március 30-án éjjel, a budapesti Széchenyi Lánchíd és a Szabadság híd úttestére az akkor hivatalban lévő köztársasági elnök lemondását követelő személyek ültek le, ahonnan őket rendőri intézkedéssel távolították el. Figyelemmel arra, hogy az értesüléseim alapján nem volt kizárható, hogy több alapvető joggal összefüggő visszásság történt, az ügyben hivatalból indítottam vizsgálatot, amelynek eredményes lefolytatása érdekében az országos rendőrfőkapitánytól tájékoztatást, valamint a rendelkezésükre álló iratok és videofelvételek megküldését kértem.
Megállapított tényállás
Az országos rendőrfőkapitány válaszában arról tájékoztatott, hogy 2012. március 30-án 20.45 órakor (a rendőri jelentések és a rendőrségi videofelvételek szerint 20.49-kor, illetve 20.50-kor) Széchenyi Lánchídon az aszfaltra többen leültek úgy, hogy a gépjármű forgalmat teljes mértékben megbénították. A kapott tájékoztatás szerint erre a helyszínre a Budapesti Rendőr-főkapitányságra rendezvény megtartásának szándékáról bejelentés nem érkezett, ennek hiányában a tudomásul vételre sem került sor. 
A főkapitányi válasz, valamint a rendőri jelentések szerint a „rendőri erők a cselekményük abbahagyására történt felszólítás után – mivel nem tettek eleget a felszólításnak – a közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (11. 5.) KPM-BM együttes rendelet (a továbbiakban: KRESZ) 21. § (6) bekezdése alapján 12 főt állítottak elő a BRFK V. kerületi Rendőrkapitányságra, valamint 1 főt – akivel szemben személyi szabadságot korlátozó intézkedésre került sor – a MÁV kórházba szállított a mentő, mivel a hasát fájlalta, őt a mentőben kísérték, majd a kórházból történt elbocsátást követően szintén az V. kerületi Rendőrkapitányságra állították elő.” 
Valamennyi rendőri jelentés szerint „a tömeghez futottunk, ahol nevezetteket »Törvény nevében« szavak előre bocsátásával cselekményük abbahagyására szólítottam fel, aminek nem tettek eleget. Ezt követően ismét jól hallhatóan és érthetően felszólítottam őket, hogy magatartásukkal szabálysértést követnek el, továbbá kényszert helyeztem kilátásba, azonban a tömeg továbbra is egymásba kapaszkodva, […] két sorban ülve folytatta a szabálysértést.”
A rendőri jelentésben rögzítettekkel szemben a helyszínen készült, bárki által hozzáférhető videofelvételek1 szerint kizárólag az utolsó három földön ülő személlyel szemben hangzott el felszólítás. Sem a rendelkezésemre bocsátott rendőrségi videofelvételen, sem pedig az említett, nem rendőrségi felvételeken felszólítás nem, kizárólag a tiltakozók által skandált rigmusok hallhatóak. A rendőri erők helyszínre érkezése, és az első személy elvezetése között mindössze 12 másodperc telt el.
A főkapitány arról tájékoztatott, hogy az előállított személyekkel szemben az intézkedő rendőrök – a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban Rtv.) 47. §-a alapján – testi kényszert alkalmaztak. Ennek részben ellentmondanak a rendőri jelentések, amelyek szerint a testi kényszer mellett az Rtv. 48. §-a alapján – a szökés megakadályozása, valamint az ellenszegülés megtörése érdekében – a rendőrök bilincset is alkalmaztak.
A hídon ülő személyekkel szemben alkalmazott testi kényszerrel kapcsolatban tényként rögzíthető, hogy a rendőrségi videofelvétel szerint a földön ülő személyeket karjuknál, nyakuknál, ruházatuknál fogva rángatták, vagy a földön húzva cibálták a rendőrök, nem pedig a szabályos elvezető fogásokat alkalmazták. 20:50:57 másodperckor egy egyedül intézkedő rendőr, egy – már álló – tiltakozót ellökött, majd ezt követően tovább is lökdöste. 
Az országos rendőrfőkapitánytól kapott válasz nem említi, azonban a rendőri jelentésből is kitűnik, hogy a kórházi ellátást kérő személy az előállítás során ágyéksérülésre panaszkodott, az ambuláns lapon felvett anamnézis szerint „elmondása szerint fekvő helyzetben ágyékába térdeltek”. Ugyancsak nem említi a válasz, hogy egy másik személyhez az előállítást foganatosító rendőrök azért hívtak mentőt, mert jobb kézfején sérülésre panaszkodott. Ebben az esetben a kiérkezett mentőápoló megállapította, hogy az előállított személy semmilyen orvosi ellátást nem igényel. Az iratok között nem találtam annak magyarázatát, hogy később miért nyilatkozott mindkét személy úgy, hogy az előállítás során sérülése nem volt.
A 13 előállított személy között több fiatalkorú is volt. Tényként állapítható meg, hogy volt olyan előállított fiatalkorú, akinek a törvényes képviselője értesítésének időpontjáról a rendelkezésemre bocsátott iratok nem tartalmaznak adatot, egy másik esetben pedig a törvényes képviselő értesítésére az elfogást követő két óra elteltével került csak sor.
Az előállítások időtartama jellemzően 6-7,5 óra volt. A fiatalkorú személyekkel szemben a szabálysértési eljárás nem volt azonnal lefolytatható.
A kényszerítő intézkedések jogszerűségének, szakszerűségének, arányosságának parancsnoki kivizsgálásával összefüggésben megállapítottam, hogy azok valamennyi esetben a rendőri jelentésekkel egy iratban készültek, jellemzően oly módon előnyomtatva, hogy a kivizsgáló parancsnok számára döntési lehetőséget nem tartalmaztak. A rendőri jelentésekből a bilincs alkalmazásának konkrét módja (kezek előre, vagy hátrabilincselése) nem állapítható meg. Ugyancsak tényként állapítom meg, hogy az egészségügyi ellátást kért két személyt sem hallgatta meg a parancsnok a kivizsgálás során.
Az országos rendőrfőkapitány arról is tájékoztatott, hogy a Szabadság hídra 22.09 órakor ült le egy kisebb csoport, akiket a kiérkező rendőri erők felszólítottak cselekményük abbahagyására, ennek ők eleget tettek. Ezt a helyszínen készült videofelvételek teljes mértékben alátámasztják.
Közülük 4 személyt a KRESZ 21. § (6) bekezdése alapján a BRFK IX. Kerületi Rendőrkapitányságra állították elő, mivel az eljárás velük szemben azonnal lefolytatható volt. A rendőrségi felvételek alapján 22.48 órakor (több mint 30 perccel a híd elhagyását követően) további egy személy került beazonosításra a XI. kerület, Gellért rakparton, majd 23.12 (egy órával) órakor még egy személyt a I. kerület, Lánchíd utcában (a híd elhagyását követően, 2 km-rel távolabb), őket is a BRFK IX. kerületi Rendőrkapitányságra állították elő a fenti indokok alapján. 
Nem tért ki a főkapitánytól kapott válasz arra, hogy ezen a helyszínen, a rendőri felszólításnak eleget tevő személyeket bilincs alkalmazásával állították elő.
Mindkét kerületi rendőrkapitányságon megjelentek országgyűlési képviselők, akiket a hatályos jogszabályok alapján beengedtek az előállított személyekhez. 
A főkapitányi válasz szerint: „A Széchenyi Lánchídon és a Szabadság hídon megvalósított gyülekezés nem volt bejelentve a Budapesti Rendőr-főkapitányságra.”

Érintett alapvető jogok
–	a szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jog (Alaptörvény IV. cikk (1) bekezdés „(1) Mindenkinek joga van a szabadsághoz és a személyi biztonsághoz.”)
–	a békés gyülekezéshez való jog (Alaptörvény VIII. cikk (1) bekezdés „Mindenkinek joga van a békés gyülekezéshez.”)
–	a szabad véleménynyilvánításhoz való jog (Alaptörvény IX. cikk (1) bekezdés „Mindenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához.”)
–	a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alaptörvény XVI. cikk (1) bek.)

A vizsgálat megállapításai
I. Az alapvető jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének f) pontja szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint rendvédelmi szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. 
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (5) bekezdése értelmében a vizsgálattal érintett rendőrség rendvédelmi szerv, így tevékenységének vizsgálata az Ajbt. 18. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. Utalva az OBH 2452/2008., OBH 3262/2008., OBH 3595/2008., OBH 3628/2008., OBH 5266/2008., OBH 1617/2009., AJB 6021/2009., AJB 6630/2009., AJB 871/2011., AJB 1986/2011., valamint az AJB-2747/2011. és az AJB-2888/2011. sz. ügyekben kiadott jelentéseimre, ismételten fel szeretném hívni a figyelmet, hogy az Rtv. preambuluma célként fogalmazza meg „az Alaptörvénynek és Magyarország nemzetközi jogi kötelezettségeinek, valamint a jogállamiság követelményeinek megfelelően működő rendőrség kialakítását”. Az Rtv. 2. § (1) bekezdése második mondata szerint „A rendőrség tiszteletben tartja és védelmezi az emberi méltóságot, óvja az ember jogait.”

II. Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság maga a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.

1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság korábbi töretlen gyakorlata alapján ennek a jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.

2. Az Alaptörvény VIII. cikk (1) bekezdése alapján mindenkinek joga van a békés gyülekezéshez. Az Alkotmánybíróság a 2001-es alaphatározatában azt állapította meg, hogy a gyülekezési jog – csakúgy, mint a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadsága – szorosan kapcsolódik a véleménynyilvánítás szabadságához. Gyűlések megszervezésének, megtartásának, az azokon való részvételnek a joga nélkül a nézetek, információk megszerzésének és másokkal való megosztásának, a vélemények közösen történő kialakításának a lehetősége ugyanis aligha volna megvalósítható.

III/ A.	A rendezvények megítéléséről általában
1.	 Az OBH 2452/2008. sz. jelentésemben már áttekintettem a nem, vagy nem a Gytv. 6. §-ában meghatározott határidőben bejelentett rendezvények fajtáit. 
Önmagában az a tény, hogy a Gytv. bejelentési kötelezettséget ír elő a hatálya alá tartozó rendezvények megtartásához, de – amint arra Alkotmánybíróság már 2001-ben és 2008-ban, továbbá az Emberi Jogok Európai Bírósága a Rassemblement Jurassien/Unité Jurassienne vs. Switzerland ügyben2, vagy az ENSZ Emberi Jogi Bizottsága a Kivenmaa v. Finland3 ügyben hasonlóan rámutatott – nem sérti az alapjog lényeges tartalmát, ugyanakkor a békés célú gyülekezéshez való jog gyakorlása nyilvánvalóan nem függhet a hatóságok szabad mérlegelésétől. Magam is úgy vélem, hogy a bejelentési kötelezettség a tüntetők biztonságát is garantálni hivatott, lehetővé téve, hogy a hatóságok preventív intézkedéseket tegyenek4.
Figyelemmel arra, hogy vizsgálatom egyik lényegi kérdése, miként minősül a panasszal érintett rendezvény, célszerű a bejelentés nélkül, vagy elkésett bejelentés után megtartott rendezvények alapos kategorizálása:
a)	A spontán gyűlés olyan nem szervezett, ennek megfelelően sem szervezőkkel, sem belső struktúrával nem rendelkező rendezvény, amelyet – szervező hiányában – nem jelentenek be, jellemzően egy sokakat érintő, hirtelen bekövetkezett esemény (pl.: terrorcselekmény, tömegszerencsétlenség, váratlan, vagy a nagyközönség előtt nem ismert politikai esemény) hatására kisebb-nagyobb tömeg jön össze („verődik össze”) közterületen. Ki kell emelni, hogy az említett eseményhez időben, esetenként pedig térben is mindenképp szorosan kapcsolódik a gyülekezési jog gyakorlása. Megjegyzem, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága is megállapította, hogy speciális körülmények fennállása esetén, amikor egy politikai eseményre való, demonstráció formájában történő azonnali reagálás igazolható, békés tüntetés feloszlatása kizárólag a szükséges előzetes bejelentés elmulasztása miatt – ha a résztvevők egyébként jogszerűtlen magatartást nem tanúsítanak – aránytalanul korlátozza a békés gyülekezéshez való jogot. Amint arra hivatkozott számú jelentésemben is felhívtam a figyelmet, „a résztvevők szórólapon, elektronikus úton, vagy más nyilvános felhívás útján történő toborzása éppúgy kizárttá teszi a spontán gyűlést, mint a napirend, az előre elkészített transzparensek, vagy éppen a bekövetkezett eseménytől időben távol történő megtartása.” 
b)	Gyors reagálású – sürgős – gyülekezésről (Eilverssamlung) akkor lehet szó, ha egy szervezett rendezvény határidőben történő bejelentésére – a szervezőkön kívülálló okból – már nincs mód, azonban a gyülekezés jog lényeges tartalmának korlátozásához vezethetne, ha a rendezvényt nem lehetne megtartani5. Különbsége a spontán gyűlésektől abban ragadható meg, hogy bejelentése – elkésetten bár – megtörténik, szervezett, így szervezője, és belső szervezete is van. A Gytv. ugyancsak nem ismeri ezt a rendezvénytípust. Éppen azért mert a bejelentésre (és a rendezvényre) sürgősen kerül sor, a bejelentésre különös szabályok is megalkothatóak lennének. Természetesen ez esetben is szükséges valamiféle indok, amely alapján megállapítható, hogy a késlekedés a gyülekezési jog aránytalan sérelmével járna.
c)	Egyéb, be nem jelentett gyülekezésekről csak az előbbiekben nem érintett, szervezett, szervezővel, napirenddel rendelkező, és a) egyáltalán be nem jelentett, b) gyors reagálást nem igénylő téma köré szervezett rendezvények esetén beszélhetünk. 
d)	A flash mob egy olyan közterületi rendezvény, amely csak annyiban kapcsolódik a gyülekezési jog gyakorlásához, hogy többen vesznek részt rajta. Jellemzően egymást nem ismerő emberek, felhívás nyomán egy jellemzően humorosnak szánt, ugyanakkor rövid ideig tartó tevékenységet végeznek. (pl. a felhívásban megjelölt helyen, előre közölt jelre párnacsatát kezdenek, amelyet egy újabb jelre abbahagynak, és a helyszínről távoznak.) Nem rendelkezik azonban kommunikációs jogi jelleggel, így fogalmilag sem lehet a gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvény – szemben a politikai tiltakozást is megvalósító ún. smart mobbal6, amelyre már kiterjedhet gyülekezési jog hatálya –, tehát sem tudomásul venni, sem megtiltani nem tudja a Rendőrség, azonban nem kizárt, hogy a közterület-használatra csak engedély birtokában és díjfizetést követően kerülhet sor. (Itt jegyzem meg, hogy épp annyira lehet egy flash mobot gyülekezésnek tekinteni, mint egy osztálykirándulást.) Abban az esetben, ha a flash mobként hirdetett rendezvény kommunikációs jelleggel bír (így pl.: tiltakozást fogalmaz meg), egyértelműen be nem jelentett gyülekezést jelent. Ettől fogva csak az lehet a kérdés, hogy sürgős gyülekezésnek lehet-e tekinteni.
Az a) és b) pontban említett rendezvénytípusoknak megvan a szerepe az egyéni magatartásként és a társadalmi folyamatként magvalósuló a szabad kommunikáció kiteljesedésében: megteremtik a vita lehetőségét, helyet adnak a különböző véleménynek, jónak és károsnak, kellemesnek és sértőnek egyaránt, amelynek jelentősége abban ragadható meg, hogy maga a vélemény minősítése is e folyamat terméke. Könnyen belátható, hogy akadhatnak olyan esetek, amikor egy gyülekezés késlekedése éppen az egész gyülekezés értelmét vehetné el. (Így, ha a különböző vélemények megjelenése között napok telnek el, bizonyosan sérül társadalmi folyamatként is jellemezhető véleménynyilvánítási szabadság.)

2. Az elmúlt időszakban többször felmerült, hogy a Rendőrség – különösen pedig a helyszínen intézkedő rendőr – miként tudja megállapítani, hogy az adott rendezvény melyik fenti kategóriába sorolható. Annak megállapítása, hogy a rendezvényt a szervező határidőben bejelentette-e, vagy azt a Rendőrség megtiltotta-e, természetesen nem okozhat nehézséget. 
a)	Ha egy csoportosulással7 kapcsolatban felmerül, hogy résztvevői a gyülekezési jog körébe vonható magatartást folytatnak-e, első lépésként azt kell vizsgálni, hogy van-e bármilyen kommunikációs jogi jellege a tevékenységüknek. Ez az eset körülményeiből – így különösen a transzparensek létéből, a szónoklatok elhangzásának, vagy éppen a sajtó jelenlétének tényéből – általában könnyűszerrel megállapítható a kommunikációs jogi jelleg. (Ennek hiányában bizonyosan nem lehet a gyülekezési jog körébe vonni a csoportosulás tevékenységét.) Amennyiben a kommunikációs jogi jelleg tetten érhető, az jellemzően 
i.	sajtótájékoztató,
ii.	kulturális rendezvény,
iii.	választási gyűlés, vagy
iv.	gyülekezés lehet.
ad i) A sajtótájékoztató – bár az ilyen esetekben közterületen zajlik –, már csak azért sem tartozhat a Gytv. hatálya alá, mert – szemben annak 2. § (2) bekezdésével – a rendezvény résztvevői nem a közösen kialakított álláspontjukat hozzák az érdekeltek tudomására, hanem újságíróként éppen a sajtótájékoztatót tartó(k) álláspontját mutatják be. Maga a sajtótájékoztató a véleménynyilvánítási szabadság által védett, elengedhetetlen része van a kommunikációs társadalmi folyamatban.
ad ii) Bár a művészi kifejezés, a művészeti élet szabadsága ugyancsak a kommunikációs jogok közé tartozik, a kulturális rendezvényekre a Gytv. 3. § c) pontja alapján nem terjed ki a törvény hatálya8. Ilyen esetben azonban szükséges lehet a közterület-használat jogszerűségét igazolni.
ad iii) Figyelemmel arra, hogy a választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (a továbbiakban: Ve.) hatálya alá tartozó gyűléseket a Gytv. 3. § a) pontja kivonja a törvény hatálya alól, a bejelentési kötelezettség sem érvényesül. Ki kell azonban emelni – és ennek az országban gyakorlatilag kisebb-nagyobb rendszerességgel zajló időközi választások miatt van különös jelentősége – választási gyűlés szervezője esetén bizonyosan szűkebb a rendezvény szervezőinek köre. A Ve. hatálya alá tartozó választási gyűlést, mint a választási kampány egyik elemét ugyanis jelölt, vagy jelölőszervezet szervezhet. A választási kampány Ve. 40. § (1) bekezdésében maghatározott fogalma alapján a választási gyűlés megtartása a választás kitűzését megelőzően, valamint a szavazást megelőző nap 0 órát követően kizárt9. A feltételek konjunktívak: a törvényszövegből kitűnik, hogy a választás estéjén tartott, jelölőszervezetek által szervezett közterületi rendezvények nem vonhatóak e körbe, míg a nem a jelöltek, vagy jelölőszervezetek által szervezett közterületi összejövetelek abban az esetben sem tekinthetőek választási gyűlésnek, ha azokat kampányidőszakban tartják.
b)	Amennyiben az előző szempontok szerint az összejövetel a Gytv. hatálya alá tartozik, a Rendőrség elsősorban a külső szemlélő által is megállapítható jegyek – objektív ismérvek – alapján sorolhatja kategóriába az egyes rendezvényeket. Ha a bejelentésre nem, vagy késedelmesen, a törvényi határidőn belül került sor, a következőket kell figyelembe venni:
i.	van-e olyan hirtelen bekövetkezett esemény, amelyre a rendezvény reagál?
ii.	az említett eseményről való széleskörű tudomásszerzésétől mennyi idő telt el?
iii.	a résztvevőket bármilyen módon „toborozták”-e a rendezvényre?
iv.	van-e belső struktúrája a rendezvénynek?
ad i) E kérdés vizsgálata során azt kell áttekinteni, hogy a rendezvény apropójául szolgáló, váratlan esemény valóban alkalmas-e arra, hogy gyors és tömeges reakciókat váltson ki, amely egy, a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényben manifesztálódik. Amennyiben van ilyen esemény, az az alábbiak szerint indoka lehet egy spontán, vagy gyors reagálású gyülekezésnek.
ad ii) Nagy körültekintést igényel annak vizsgálata, hogy mikor vált közismertté, a gyülekezés indokául szolgáló esemény. Lényeges szempont, hogy nem azt kell értékelni, hogy egyik vagy másik esemény ténylegesen mikor zajlott, hanem azt, hogy erről a nagyközönség mikor értesült, mikor fejtette ki ténylegesen a hatását. Meg kell említeni azt az esetet is, amikor az összejövetel, tüntetés indokául nem egy már megtörtént esemény szolgál, hanem egy olyan rendezvény, amellyel a gyülekezés időben párhuzamosan zajlik, azonban e rendezvény ténye bármilyen okból nem volt korábban általánosan ismert. Amennyiben a gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvény indokául szolgáló esemény és a rendezvény között több mint három nap már eltelt, kizárt, hogy az spontán, vagy gyors reagálású gyülekezés legyen.
A békés gyülekezéshez való jog gyakorlásának fent vázolt belső logikai rendszeréből következik, hogy rendkívül kivételesnek minősül az az eset, amikor egy rendezvény résztvevői – annak feloszlását, vagy feloszlatását rövid időn belül követően – spontán, vagy gyors reagálású gyülekezést folytatnak. Kizárólag olyan esetben lesz az újabb rendezvény spontán, vagy gyorsreagálású, ha arra az a korábbi rendezvénytől (ideértve annak feloszlását, vagy feloszlatását is) teljesen független esemény szolgáltat indokot. Ebből következően a rendezvény – szervező, vagy rendőrség általi – feloszlatását követően összeverődő, a szervező döntését, vagy a rendőri intézkedést sérelmező csoportok nem tekinthetőek új rendezvénynek. Ellenkező esetben ugyanis az új „spontán gyűlés” létjogosultságának elismerése könnyen a szervező (Gytv.-ben meghatározott) felelősségének egyfajta eliminálásához vezethet.
ad iii) A spontán gyűlés fogalmi eleme, hogy annak résztvevői az előbbiek szerinti váratlan eseményt követően rövid időn belül, nem szervezetten megjelennek egy olyan helyszínen, amely valamilyen módon köthető a gyülekezést kiváltó eseményhez. Amennyiben a rendezvényre való megjelenésre nagy nyilvánosság előtt (így különösen internetes honlapon, sajtótermékben, műsorszolgáltatóban) hívják fel a résztvevőket bizonyosan, ha pedig e-mailen, SMS-ben, telefonon, szórólapon hívják őket valószínűleg szervezettnek kell tekinteni a megjelenést. Fel kell hívni a figyelmet ugyanakkor arra is, hogy ez utóbbiak esetében bizonyítási nehézségek merülnek fel, ugyanis a szükséges intézkedések megtételéig az ilyen módszerrel történő felhívások ismeretlenek maradhatnak. Ugyancsak kizárt azonban a spontán demonstráció, ha a rendezvényre a résztvevők szállítása tömegesen, szervezetten történik.
ad iv) Annak megítélése, hogy a rendezvénynek van-e belső struktúrája (szervezője, rendezői), különös gondosságot igényel. Erre utalhat, ha pl. színpadot állítanak fel, hang-, illetve fénytechnikát üzemelnek be, vagy éppen, ha a rendezvénynek napirendje van, azt ugyanis a szervező határozza meg. A napirend létére a hangosítást, vagy színpadot egymás után igénybevevő szónokok felszólalása alapján is alappal lehet következtetni.
Ilyen esetekben elsősorban azt kell szervezőnek tekinteni, aki – bejelentés hiányában – kifejezetten erre irányuló nyilatkozatot tesz. Az eset összes körülményeinek értékeléses során ennek hiányában is szervezőnek kell tekinteni, akinek a napirend meghatározására, a színpad- és hangtechnika használatára alapvető befolyása van, illetve aki harmadik személyekkel szemben a rendezvényt (vagy annak résztvevőit) képviseli. Összegezve és egyszerűen fogalmazva: aki szervezőként viselkedik.
A tényállás tisztázása során indokolt a „szervezőnek látszó személyt” e minőségéről nyilatkoztatni, a szervező gyülekezési törvény által meghatározott terhelő felelősségre történő kitanítással együttesen. A nyilatkozat azonban ilyen esetekben is csak egy a bizonyítási eszközök közül, a Rendőrségnek a tényállást a bizonyítékok összességének mérlegelését követően kell megállapítania. 

B) A vizsgált rendezvények megítéléséről
A hidak úttestén „ülősztrájkot” folytató személyek magatartása egyértelműen gyülekezésnek minősült, ugyanis több személy, azonos helyen, annak érdekében gyűlt békésen össze, hogy – vitán felül állóan közéleti kérdésben – véleményét közösen kinyilvánítsa, vagyis a vizsgált ügyben az aktivisták mindkét helyszínen gyülekezési jogukat gyakorolták. Ez egyébként a külső szemlélő számára is könnyen felismerhető volt, sőt az országos rendőrfőkapitány válaszában ugyancsak gyülekezésként említi mindkét rendezvényt.
Figyelemmel arra, hogy a két rendezvény előtt néhány órával jelentette be a korábbi köztársasági elnök, hogy nem kíván lemondani, megállapítottam, hogy a vizsgált esetben ehhez az eseményhez időben szorosan kapcsolódott a gyülekezési jog gyakorlása. Egy politikai eseményre való, bárki által felismerhető demonstráció formájában történő azonnali reagálásnak volt tekinthető.
A rendőrség – mivel láthatóan nem ismerte fel, hogy gyülekezési jog gyakorlásával áll szemben – nem tárta fel, hogy a rendezvényeknek volt-e szervezője. Ebből, valamint a gyülekezésre okot adó körülmény és a rendezvény közötti nagyon szoros időbeli kapcsolatra, továbbá arra figyelemmel, hogy azok szervezettségére nem merült fel adat, megállapítottam, hogy mindkét rendezvényt spontán gyűlésnek kellett volna tekinteni.
A rendelkezésemre álló iratok szerint ezzel szemben a rendőrség eljárása során a két rendezvényt egyszerű közlekedési szabálysértésnek tekintette. Ez a megközelítés azért is hibás, mert a gyülekezési jog gyakorlása rendszerint együtt járhat a közút ilyetén igénybevételével. Álláspontom szerint ebből pedig az is következik, hogy a tüntetők úttestre lépésükkor nem gyalogosok, és az úttest sem tekinthető a KRESZ szerinti közútnak. Ha ugyanis a tüntetők gyalogosok lennének, az úttest pedig közút, akkor valamennyi esetben valamennyi résztvevővel szemben szabálysértési eljárást kellene indítani, ha a gyülekezési jog gyakorlása során úttestre lépnek. Nem mellékesen a Gytv. 15. § a) pontja szerint közterület: a mindenki számára korlátozás nélkül igénybe vehető terület, út, utca, tér. Könnyen belátható, hogy egy hasonló jogértelmezés a gyülekezési jog kiürítéséhez vezetne. Jelen esetben ezért a tiltakozók magatartása a vizsgált rendezvények időpontjában hatályban volt, a szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény 1. § (1) bekezdés alapján sem volt szabálysértésnek tekinthető, ugyanis a jogellenesség, mint annak fogalmi eleme nyilvánvalóan hiányzott. Ha a rendezvény a Gytv. hatálya alá tartozónak minősül, akkor azt kellett volna vizsgálnia a rendőrségnek, hogy a gyülekezési jog gyakorlása nem valósít-e meg olyan okot, amely miatt a rendezvény feloszlatására sor kerülne. Jelen esetben egyértelműen megállapítható, hogy a résztvevők demonstrációs szándékkal vették igénybe, foglalták el a közutat, ez pedig nem minősül sem bűncselekménynek, sem annak kísérletének, következésképpen amíg a spontán tüntetés békés jellege fennáll, addig nem kerülhet sor a feloszlatásra sem. Az adott közút (híd) elfoglalása szimbolikus jellegű és figyelemfelkeltő: a helyszín és a forgalom akadályozása is része magának a véleménynyilvánításnak, ha úgy tetszik, akkor annak szimbolikus formája. Az Alkotmánybíróság 2008-as döntése alapján önmagában álláspontom szerint a közút elfoglalása – mivel más szabálysértés vagy bűncselekmény nem valósult meg – jelen esetben, az igazolható spontaneitás és szándék okán nem minősült jogellenesnek, a rendőri intézkedés indokolatlan volt. Hangsúlyozni kell ugyanakkor, hogy a spontán, vagy sürgős gyülekezések esetében is érvényesülnek a Gytv. általános korlátai. Ebből pedig a következők fakadnak:
A Gytv. 14. § (1) bekezdése szerint, ha a gyülekezési jog gyakorlása bűncselekményt, bűncselekmény elkövetésére való felhívást valósít meg, vagy mások jogainak és szabadságának sérelmével jár, továbbá a rendezvényen a résztvevők fegyveresen, illetőleg felfegyverkezve jelennek meg, végül, ha – bár ekkor a spontaneitás kizárt – a bejelentéshez kötött rendezvényt tiltó határozat ellenére tartanak, a rendőrség a rendezvényt feloszlatja. Garanciális jelentőségű, hogy a rendezvény feloszlatását figyelmeztetésnek kell megelőznie10. Ha a rendezvényt feloszlatják, a rendezvény résztvevője a feloszlatástól számított tizenöt napon belül pert indíthat a feloszlatás jogellenességének megállapítására. A vizsgált esetben azonban erre – objektív okokból – nem nyílt lehetőségük.
Az Alkotmánybíróság 75/2008. (V. 29.) AB határozatában egyfelől rámutatatott, hogy az Alkotmánybíróság álláspontja szerint mindezek a közéleti célú, békés megmozdulások az Alkotmány 62. § (1) bekezdésében elismert gyülekezési jog körébe tartoznak. Az együttes, nyilvános vélemény-kifejezés joga mindenkit megillet, függetlenül a gyűlés szervezettségétől, illetve a gyűlésre okot adó közéleti esemény jellegétől és idejétől. Az AB szerint a szervező nélküli, spontán gyűléseket nem kell bejelenteni11, másfelől önmagában a késedelmes bejelentésre hivatkozva nem tiltható meg azoknak a békés rendezvényeknek a megtartása, amelyek a gyülekezésre okot adó esemény miatt nem jelenthetők be három nappal a tervezett rendezvény időpontja előtt. Az AB ugyane határozatában megsemmisítette a Gytv. 14. §-ának a be nem jelentett rendezvények feloszlatását kógens módon előíró fordulatát.
Indokolt kiemelni, hogy a rendőrség fellépése, azzal, hogy a hidak úttestén tartózkodó valamennyi személyt előállították – annak ellenére, hogy nem a gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvény rendezvény feloszlatására vonatkozó szabályok szerint történt – a rendezvény feloszlatásával azonos hatást váltott ki.
Tekintettel arra, hogy a rendőrség eljárása során nem ismerte fel, hogy a gyülekezési jog gyakorlásával áll szemben, a békés gyülekezéshez való joggal összefüggő visszásságot okozott. A rendezvények feloszlatásával azonos hatást kiváltó eljárásával pedig a véleménynyilvánítás szabadságával, valamint a békés gyülekezéshez való joggal összefüggésben idézett elő visszásságot.

IV/A) A Széchenyi Lánchídon foganatosított rendőri intézkedésekről
1. A rendelkezésemre álló videofelvételek szerint – az utolsó néhány földön ülő személyt leszámítva – nem hangzott el értékelhető figyelmeztetés az intézkedések megkezdése előtt. Különösen pedig „jól hallhatóan” elmondott, jogkövetkezményekre is kiterjedő figyelmeztetés nem hangzott el. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a nem, vagy nem mindenki számára hallható, érthető és értelmezhető felszólítás nem tekinthető olyannak, amely megfelel a Gytv.-ben meghatározott – tömegoszlatást megelőző – felszólítással szemben támasztott követelmények. Azzal, hogy a Rendőrség érthetetlen (nehezen értelmezhető) felszólítást tett, a gyülekezéshez való joggal összefüggő visszásságot okozott. (Az egyik rendőr azon figyelmeztetése, amelyben az arcmása nyilvánosságra hozatala esetére szankciókat helyez kilátásba azonban tökéletesen hallható és érthető.)
2. Megfelelő, mindenki által érthető felszólítás hiányában álláspontom szerint a tiltakozók a rendőri intézkedésről, illetve annak jogalapjáról sem rendelkeztek ismerettel. Ebből pedig az is következik, hogy alapos kétség merül fel a foganatosított rendőri intézkedések jogszerűségével kapcsolatban is. Mindezek alapján úgy vélem, hogy a 2012. március 30-án hatályban volt, az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet 40/A. §-ában büntetni rendelt jogszerű intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértés tényállási eleme – éppen a jogszerű intézkedés – hiányzott. Az a körülmény, hogy e tényállás miatt is marasztalták az eljárás alá vontakat, alkalmas volt arra, hogy a rendőrség eljárása a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okozzon. Megjegyzem, hogy a jogszerű intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértéssel kapcsolatos – itt részletezni nem kívánt – alkotmányossági aggályok miatt már korábban az Alkotmánybíróság utólagos normakontroll iránti eljárását kezdeményeztem12.
3. Az ombudsman számára a rendelkezésre álló jogi eszközökkel nem tisztázható, hogy a videofelvételek és a rendőri jelentések közötti feloldhatatlan ellentét milyen körülményekre vezethető vissza. Aggályosnak tartom azonban, hogy azon esetekben, amikor a rendőrség a tényállás tisztázására alkalmas, és az eljárás alá vont személyekkel szemben a szabálysértési eljárás részbeni megszüntetését magalapozó videofelvételeket készített, azt a szabálysértési eljárásban nem vették figyelembe. A szabálysértési hatóság határozatában nemhogy nem értékelte a meglévő bizonyítékot, hanem ennek tényéről még említést sem tett, vagyis a szabálysértési tényállást nem tisztázta teljes körűen, ezzel pedig a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.
4. A videofelvételek megtekintése alapján könnyen megállapítható, hogy a földön ülő személyek elfogása még a legalapvetőbb szakmai elemeket is nélkülözte: az ún. blokád-ülésben összekapaszkodó tömeg megbontása, és az egyes személyek elfogása ugyanis nem történhet az ülő személy vonszolásával, rángatásával. Különösen szembetűnő, és a szakszerűség látszatát is nélkülözte az egyik tiltakozó személy fellökése, majd további lökdösése. Mindezek alapján megállapítottam, hogy az intézkedő rendőrök a tiltakozás feloszlatása és az eljárás alá vontak elfogása során a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okoztak, egyúttal – a sérülés veszélye miatt – a lehető legmagasabb testi és lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét hordozta.

V. Az előállítások jogszerűségéről
Az igazoltatások és az esetleges szabálysértési feljelentések mellett azonban, álláspontom szerint semmilyen körülmény nem indokolta a hidak úttestén ülősztrájkot folytatók tömeges (teljes körű) előállítását, figyelemmel arra, hogy a magatartásuk mindvégig békés volt. A Rtv. 15. §-ában külön hangsúlyozza az arányosság követelményét a rendőrség eljárása során, a rendelkezés szerint a rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával, továbbá több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, kényszerítő eszköz közül azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár. Az Alkotmánybíróság az 5/1999. (III. 31.) AB határozatban összegezte az Alkotmány 55. § (1) bekezdésének tartalmát érintő alkotmánybírósági határozatokat és azok lényegét: az Alkotmány csak úgy teszi lehetővé a személyes szabadság elvonása okainak és az azzal kapcsolatos eljárásnak a szabályozását, hogy ez a szabályozás nem korlátozza szükségtelenül vagy aránytalanul a személyes szabadsághoz való jogot [ABK, 1999. március, 69, 74; 19/1999. (VI. 25.) AB határozat, ABK 1999. június-július, 225, 228].”
A Rtv. 33. § (2) bekezdés f) pontja szerint a rendőr a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, aki a szabálysértést az abbahagyásra irányuló felszólítás után is folytatja, illetőleg akivel szemben az eljárás azonnal lefolytatható, továbbá akitől tárgyi bizonyítási eszközt kell megszerezni, vagy elkobzás alá eső dolgot kell visszatartani. A szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény (régi Sztv.) 76. § (1) bekezdése is hasonlóan rendelkezik: a rendőrség a szabálysértési hatóság elé állíthatja azt, aki a szabálysértést az abbahagyására irányuló felszólítás után is folytatja.
Korábban több jelentésemben felhívtam a figyelmet arra, hogy önmagában az a tény, hogy a Rendőrségnek a hatályos jogszabályok alapján valamilyen intézkedés megtételére jogi lehetősége (általános felhatalmazása) van, semmi esetre sem jelenthet eljárási automatizmust. A megfelelő rendelkezés alapján elrendelt intézkedés arányosságát, az alapjogok érvényesülése szempontjából minden esetben vizsgálni kell. A jogszabályi felhatalmazás megléte – mint a jogállami hatalomgyakorlás alapvető ismérve – tehát elengedhetetlenül szükséges, de nem elégséges feltétel az alkotmányosság szempontjából. Fokozottan igaz ez akkor, amikor a rendőrségi intézkedés egy szabadságjog gyakorlását érintheti.
Álláspontom szerint nem volt olyan kényszerítő körülmény, amely miatt a rendezvény valamennyi résztvevőjének előállítása nélkülözhetetlen lett volna. Ebben a tekintetben nem fogadható el érvként az sem, hogy valamennyi eljárás alá vont személyt a szabálysértési hatóság elé állították, és velük szemben a szabálysértési eljárás azonnal lefolytatható volt. Ki kell emelni, hogy egyfelől a Szabadság hídról előállított személyekkel szemben kiszabott 10.000 forintos szabálysértési bírság jelzi, hogy a szabálysértési hatóság is meglehetősen enyhének ítélte a szabálysértést, Ehhez képest az 5-7 óra személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedés arányossága legalábbis megkérdőjelezhető.
Arra is rá kívánok mutatni, hogy a vizsgálat időpontjában hatályban volt Szabstv. 22. §-a úgy rendelkezett, hogy büntetés helyett figyelmeztetés alkalmazható, ha a szabálysértés az elkövetés körülményeire tekintettel csekély súlyú és az eljárás alá vont személy személyi körülményeire is figyelemmel ettől az intézkedéstől kellő visszatartó hatás várható. Ezt az intézkedést azonban a helyszínen, előállítás nélkül is alkalmazhatta volna a rendőrség. 
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a rendőrség az eljárásával a személyes szabadsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.

VI. Az eljárás alá vont fiatalkorúak törvényes képviselőjének értesítéséről
Az egyik fiatalkorú előállított esetében nem volt megállapítható a törvényes képviselő értesítésének pontos időpontja. Egy másik esetben az elfogást követően több mint két óra telt el a szülő értesítéséig. A Rtv. 18. § (1) bekezdésének harmadik mondata szerint, ha a fogvatartott fiatalkorú, haladéktalanul értesíteni kell törvényes képviselőjét vagy gondnokát. Az Rtv.-ben fogvatartott: akit törvény, illetőleg törvény alapján kiadott hatósági határozat alapján a szabad mozgáshoz és tartózkodási hely szabad megválasztásához való jogában korlátoznak (őrizetbe vett, előzetesen letartóztatott, közbiztonsági őrizetben lévő, elfogott és előállított, elővezetett). Mindebből kitűnik, hogy a fiatalkorú személyek esetében haladéktalanul, nem pedig több óra elteltével kellett volna a törvényes képviselőket értesíteni. Így legalább esélye lett volna az egyik vidéken élő szülőnek még este gyermekéért jönni, nem kellett volna másnap reggelig az előállítást meghosszabbítani.
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a rendőrség a gyermekek védelemhez való jogával, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggő visszásságot okozott.

VII. A parancsnoki kivizsgálásokról
A két helyszínen elfogott és előállított személlyel szemben alkalmazott személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedések parancsnoki kivizsgálása jelentős eltérést mutat. A Szabadság hídról előállított személyek esetében a rendőri jelentések végére előnyomtatott parancsnoki kivizsgálás minden kérdésben választási lehetőséget tartalmazott. Ezzel szemben a Széchenyi Lánchídról előállítottak esetében csaknem kivétel nélkül olyan előnyomtatott űrlapot tartalmazott, amelyben a parancsnoknak nem is volt választási lehetősége, amikor az intézkedés jogszerűségét, szakszerűségét és arányosságát megállapította. 
A meghallgatás hiányában a parancsnoki kivizsgálások – amelyek mintegy automatikusan, valamennyi intézkedést jogszerűnek, szakszerűnek, valamint arányosnak találtak – érdeme, erősen megkérdőjelezhető. 
A Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 30/2011. (IX. 22.) BM rendelet 38. § (4) bekezdése szerint a vizsgálat során a szolgálati elöljáró kényszerítő eszköz alkalmazásával okozott sérülés esetén meghallgatja azt, akivel szemben a kényszerítő eszközt alkalmazták, valamint azt, aki az eseménynél jelen volt, és meghallgatása a tényállás tisztázását elősegítheti, feltéve, hogy a meghallgatandó személy a meghallgatásához hozzájárult, ha a rendőr jelentésében ellentmondásokat észlelt, tisztázza azokat, ha az intézkedés alá vont, valamint az eseménynél jelen levő személy a meghallgatását vagy a válaszadást megtagadja, a szolgálati elöljáró a rendelkezésére álló adatok alapján vizsgálja ki a kényszerítő eszköz alkalmazásának jogszerűségét. Ezzel kapcsolatban a következőkre kívánok rámutatni:
Egyfelől úgy vélem, hogy e rendelkezésből egyértelműen az intézkedés tényleges, és tartalmi vizsgálatának kötelezettsége következnék, nem pedig egy látszatvizsgálat. 
Másfelől a hatályos szabályozás jelentős visszalépést jelent a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló korábbi, 62/2007. (XII. 23.) IRM rendelet 57. § (3) bekezdéséhez képest, amely szerint a kényszerítő eszközök alkalmazását követően a rendőr elöljárója vizsgálja annak szükségességét, jogszerűségét, az arányosság követelményének megtartását, amelynek során meghallgatja azt, akivel szemben a kényszerítő eszközt alkalmazták, valamint az eseménynél jelenlévő személyeket, szükség esetén tisztázza a rendőr jelentésében észlelt ellentmondásokat. 
Mindemellett a legsúlyosabb problémát mégis az jelenti, hogy a Széchenyi Lánchídról előállított személyek közül az eljáró rendőrök egy személy mentővel kórházba szállíttattak, egyhez pedig mentőt hívtak. E körülményekről a rendőri jelentésekben számot adtak, a kivizsgáló parancsnok azonban mégsem hallgatta meg ezeket a személyeket sem.
A rendelkezésemre bocsátott dokumentumok alapján kétséges, hogy minden esetben tényleges és érdemi vizsgálat után került-e a vélemény kialakítására. Az előállításokról készült rendőri jelentések csak a legritkább esetben utalnak arra, hogy az érintett személy az előállítással összefüggésben helyszíni, vagy kórházi orvosi ellátásra szorultak, azonban ezekben az esetekben vagy hiányzik a parancsnoki kivizsgálás, vagy az az intézkedést szükségesnek, arányosnak és szakszerűnek minősítette. Mindennek pedig nem pusztán egyes parancsnoki vélemények megalapozottságát érintő kihatása lehet, hanem – amennyiben a vizsgálat nem, vagy nem megfelelően dokumentáltan történik – kétségessé teheti a valóban szakszerűen, jogszerűen és arányosan alkalmazott intézkedések megfelelőségét, illetve a későbbi eljárások megalapozottságát is. Nem kétséges tehát, hogy a nem megfelelő kivizsgálásnak a konkrét ügyekben az alkalmazott intézkedéseken túlmutató hatása lehet, általában kétséget ébreszthet az állampolgárokban a rendőri eljárások jogszerűségét illetően.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy az illetékes parancsnokok eljárása mindazon esetekben, amikor a parancsnoki kivizsgálás nem, vagy nem megfelelően történt, a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal, továbbá a személyes szabadsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása, jövőbeni megszüntetése és megelőzése érdekében, 
1. az Ajbt. 31. §-a alapján – az országosan egységes jogalkalmazás érdekében – felkérem az országos rendőrfőkapitányt, tegye meg a szükségesnek tartott intézkedéseket annak érdekében, hogy 
a.	az intézkedő rendőrök felismerhessék, ha egy csoportosulás gyülekezési jogát gyakorolja;
b.	az intézkedő rendőrök felismerhessék, ha a gyülekezési jog törvényi korlátait (fegyveres, vagy felfegyverkezve megjelenés tilalma, mások jogainak és szabadságának sérelme stb.) megsértő rendezvénnyel találkoznak;
c.	az Rtv. 33. § (2) bekezdés alapján kizárólag az arányosság figyelembevételével, és csak a valóban szükséges esetben állítsák a szabálysértési eljárás alá vont személyeket;
d.	gondoskodjon arról, hogy a Készenléti Rendőrség egységeihez hasonlóan minden rendőri egység az intézkedés megkezdése előtt egyértelműen és érthetően szólítsa fel az intézkedés alá vont személyt az elvárt magatartásra;
e.	az ülőblokád megbontását szükség esetén begyakoroltan, az intézkedés alá vontak sérülésveszélyének minimalizálásával, és szakszerűen hajtsák végre az intézkedő rendőri erők;
f.	a szabálysértési eljárások során a rendőrség a tényállást teljes körűen tisztázza, ennek során pedig a rendőrség által készített videofelvételeket is használja fel, vagy a bizonyítási eszköz kizárását határozatában minden esetben külön is indokolja meg;
g.	az elfogott fiatalkorú törvényes képviselőjének értesítésére minden esetben haladéktalanul kerüljön sor.
2. az Ajbt. 35. §-a alapján felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy
h.	tárja fel a rendőri jelentések és a videofelvételek közötti ellentmondás okait;
i.	tárja fel, hogy a videofelvételeknek ellentmondó rendőri jelentések milyen hatást gyakoroltak a lefolytatott szabálysértési eljárásokra;
j.	vizsgálja meg, hogy a Széchenyi Lánchídon alkalmazott testi kényszer mértéke átlépte-e a szükséges mértéket, ennek során külön is értékelje az eljárás alá vont személyt ellökő, majd tovább lökdöső rendőr magatartását;
k.	vizsgálja meg, hogy a parancsnoki kivizsgálás során miért nem került sor a két, orvosi ellátást kérő személy meghallgatására;
l.	vizsgálja meg, hogy miért nem került sor haladéktalanul a kiskorú személyek törvényes képviselőjének értesítésére;

3. az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem a belügyminisztert, hogy a rendőrség szolgálati szabályzatáról szóló 30/2011. (IX. 22.) BM rendelet módosításával (kiegészítésével) biztosítsa, hogy a személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedések parancsnoki kivizsgálása ne puszta formalitás legyen.
4. Jelentésemet az Ajbt. 33. §-a alapján a szükségesnek tartott intézkedések megtétele érdekében a legfőbb ügyésznek is megküldöm.

Budapest, 2012. június 8.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 http://www.youtube.com/watch?v=wWLRp-wojzc& valamint http://www.youtube.com/watch?v=ahTFtsh-XmA
2 Application no. 8191/78, Commission decision of 10 October 1979
3 Communication No. 412/1990, U.N. Doc. CCPR/C/50/D/412/1990 (1994).
4 Oya Ataman v. Turkey (Application no. 74552/01, Judgment of 5 December 2006)
5 Ilyen volt legutóbb a Hatvannégy Vármegye Ifjúsági Mozgalom által 2008. november 3. estéjére a Szlovák Köztársaság budapesti nagykövetsége elé szervezett rendezvénye.
6 A smart mob (értelmes csődület) lényegében egy politikai kommunikációs céllal meghirdetett flash mob, közéleti témákra vonatkozó figyelemfelkeltés, tiltakozás. Az egyik leghíresebb smart mob 2006 tavaszán Minszkben zajlott: a város egyik terén több száz fiatal a diktatúra hivatalos pártlapját olvasta feltűnően, majd egy jelre mindegyikük széles mozdulattal széttépte a lapot, kidobta a kukába, és már el is tűnt a sarkon. A smart mobról bővebben angolul lásd: Howard Rheingold: Smart Mobs: The Next Social Revolution. Perseus, 2003.
7 Igaz ugyan, hogy a Gytv. nem határoz meg olyan létszámot, amely alatt a polgárok kollektív véleménynyilvánítása nem minősülne gyülekezésnek. Jogalkalmazási szempontból az Rtv. alapján három – egységes akarat-elhatározással fellépő – személy, már csoportosulásnak számít, tíz fő felett pedig tömegről van szó, amellyel szemben akár tömegoszlatásra is sor kerülhet. 
8 A Gytv. hatálya alól kivett többi esetet általában könnyebb felismerni: a sportrendezvények, és a családi eseményekkel kapcsolatos rendezvények jellemzően nélkülözik a kommunikációs jelleget. A törvényesen elismert egyházak és vallásfelekezetek területén szervezett vallási szertartások, rendezvények és a körmenetek a szabad vallásgyakorlás részeként bírnak egyfajta kommunikációs jelleggel, e rendezvények felismerése azonban általában nem igényel különleges ismereteket.
9 40. § (1) A választási kampány a választás kitűzésétől a szavazást megelőző nap 0 óráig tart.
10 A feloszlatást rendőri szempontból akár a helyszínen szóban kihirdetett hatósági határozatnak is tekinthető
11 Gytv. 6. §-a nem vonatkozik az előzetes szervezés nélküli, spontán gyűlésekre. A rendelkezés ugyanis a közterületen tartandó „rendezvény szervezésének” bejelentését írja elő, és a kötelezettséget a szervezővel szemben fogalmazza meg. A bejelentés tartalmi elemeit felsoroló 7. § szerint a tervezett rendezvénnyel kapcsolatos adatok és előzetes becslések bejelentését írja elő. Ugyanakkor a spontán gyűléseket tervszerűen nem készítik elő szervezők, és nincsen előre meghatározott útvonaluk, napirendjük, rendezőik stb.
12 Lásd az OBH-2452/2008. számú jelentést és az AJB-1877/2012. számon benyújtott AB indítványt.