Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3514/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Juhász Zoltán
Az eljárás megindítása
2012-ben indítottam el az ügyvédség helyzete, az ügyvédek és hozzájuk fordulók jogainak védelme elnevezésű vizsgálati projektet. Az átfogó vizsgálatok középpontjában az ügyvédek és a hozzájuk forduló ügyfelek jogainak érvényesülése, az ügyvédi kamarák gyakorlata, és a kapcsolódó szabályozás alapvető jogi szempontú monitoringja áll.
A kötelező ügyvédi felelősségbiztosítás gyakorlati működésének és az annak alapját képező jogi szabályozásnak az áttekintése céljából – annak garanciális szerepére és kötelező jellegére – jelen vizsgálatomat hivatalból rendeltem el.
Vizsgálatom során megkerestem a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletét (a továbbiakban: Felügyelet), a Magyar Biztosítók Szövetségét (a továbbiakban: MABISZ), a Magyar Ügyvédi Kamarát (a továbbiakban: MÜK), valamint a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumot (a továbbiakban: KIM).

Érintett alapvető jogok és értékek
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye (Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”)
– A tisztességes eljáráshoz való jog követelménye (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék. A hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni.” 

Alkalmazott jogszabályok
– A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.)
– Az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény (a továbbiakban: Ütv.)

A megállapított tényállás
1. A MABISZ a következő szakmai véleményéről tájékoztatott:
A MABISZ felelősségbiztosításokkal kapcsolatos szakmai álláspontja az, hogy a biztosítási kötelezettséget előíró jogszabály ne csak a szerződéskötési kötelezettséget, hanem a szerződés minimális garanciális tartalmi elemeit is határozza meg, legalább olyan mértékben, amennyire a kötelező biztosítással védeni kívánt társadalmi érdek ezt szükségessé teszi. Ez szakmailag az alábbiakat jelenti: 
– A minimális biztosítási összeg, más néven a limit meghatározását. Így van szabályozva ez több uniós szintű kötelező felelősségbiztosítással kapcsolatosan (Pl. biztosítási alkuszok kötelező szakmai felelősségbiztosítása). Ha a tevékenység jellege sávos limitek bevezetését indokolja, akkor a sávhatárok meghatározása is szükséges. A limiteknél célszerű a káreseményenkénti és az éves szintű limit meghatározása is.
– Jogszabályban lehet meghatározni az esetleges önrészesedési konstrukciók kizárását.
Annak meghatározását, hogy a biztosításnak elsősorban a szerződésen kívüli károsultakat védő általános felelősségbiztosítást, vagy elsősorban a szerződéses partnereknek okozott károkra kiterjedő szakmai felelősségbiztosítását kell-e tartalmaznia.
– Előny továbbá az, ha a jogszabály – szakmánként eltérő módon – röviden leírja a minimálisan elvárt fedezeti köröket.
Ezek hiányában ugyanis a szabályozás szerinti biztosítás nem tudja kellően betölteni garanciális funkcióját, hiszen a biztosítókat a verseny akár a biztosítottak díjfizetési hajlandóságához, képességéhez igazodó tartalmú biztosítások értékesítésére kényszerítheti, amely egy bizonyos határ alatt a károsultak védelmét már nem feltétlenül az eredeti cél szerinti mértékben szolgálja.
Az ügyvédi felelősségbiztosítások esetében a jogszabályban azt a sajátos megoldást rögzítették, hogy az ügyvéd által kötött felelősségbiztosítás tartalmának elbírálása a kamara diszkrecionális jogköre és feladata. Ez sokkal rugalmasabb, a változó igényekhez alkalmazkodni képes megoldás a merev törvényi szabályozáshoz képest. Hasonló megoldást – több jogszabálytervezet véleményezése során – maga a MABISZ is javasolt. Azt kezdeményezte, hogy a hatóságok felé benyújtott kötelező felelősségbiztosítási szerződések tartalmát külső, független biztosításszakmai ismerettel rendelkező személy (p1. a Felügyeletnél regisztrált biztosítási szaktanácsadó) kötelezően véleményezze. A Kamara a minősítést nem egyedi szerződésenként, hanem – a tartalomra vonatkozó – ajánlás kiadásával oldotta meg, ahol azonban a mérce a Magyar Ügyvédek Biztosító és Segélyező Egyesületének (a továbbiakban: MÜBSE) a saját terméke. Ellentmondásos, és esetleges visszásságokhoz vezet azonban, hogy a Kamara úgy rendelkezik ilyen erős szabályozási jogosítvánnyal, hogy közben az általa alapított MÜBSE, a releváns ügyvédi biztosítási piac 98-99%-át lefedi. Ez a szabályozás az árak és a szolgáltatások versenyét is korlátozhatja.
A MÜBSE a MABISZ-nak nem tagja, így működéséről, tevékenységéről a MABISZ közvetlen információval nem rendelkezik. A MABISZ-nak 3 tagbiztosítója művel ügyvédi felelősségbiztosítási módozatot, terjeszt ilyen terméket, ezen ügyvédek száma azonban a kb. 12.000 ügyvédi kamarai taghoz (a teljes piac méretéhez) képest elenyésző, néhány tucatra tehető. A néhány tucatba beleértendőek azok a biztosítási termékek, amelyek a MÜBSE-vel azonos fedezetet nyújtanak (a sztenderd limit 8 millió forint/káresemény és 16 millió forint/év), és azok is, amelyek az ügyvéd MÜBSE által nyújtott fedezetet meghaladó, mintegy kiegészítő biztosításként léteznek. (A MÜBSE-nek két további magasabb limitű ajánlata is van 16 millió forint káreseményenként/24 millió forint éves felelősségbiztosítás, valamint 24 millió forint káreseményenként/40 millió forint éves felelősségbiztosítás.) Egy magyar biztosító nyújt további viszontbiztosítást a MÜBSE, mint biztosító egyesület számára.
A MABISZ szerint összességében nem túl kompetitív piacról van szó. A két sztenderd limit az átlagos ügyleti értéket és azok következményi kárait tekintve első ránézésre alacsonynak tűnik, de nyilván azokat a MÜBSE a kárstatisztikák alapján végzett kalkulációk figyelembevételével tartja fenn. (A MABISZ szerint a kárkifizetésekből eredő statisztikákra hatással lehet, hogy a MÜBSE szinte egyedül műveli az ügyvédi felelősségbiztosítást.) Figyelemmel azonban arra, hogy a kötelező felelősségbiztosításoknál a biztosítási összeg (limit) elsősorban a károsultak érdekeinek védelmét szolgálja, amennyiben az nem lenne kielégítő, a károsultak kiszolgáltatottsága növekedését eredményezné.
A MABISZ-nak nincs tudomása arról, hogy más országban van-e a magyar országihoz hasonló ügyvédi biztosítás, vagyis a biztosító egyesületben elkülönülő rendszer. Az általuk megkérdezett tagállamokban piaci biztosítók nyújtják a fedezetet.
A MABISZ tagbiztosítói közül egyesek korábban e piacon nagyobb állománnyal rendelkeztek, az állomány darabszáma mára azonban lecsökkent, az újak a jelenlegi piacra lépés tekintetében pedig több esetben is nehézségekről számolnak be. Tapasztalataik szerint a biztosítási feltételeket előíró kamarai ajánlás a közelmúltban, több ízben úgy változott, hogy – a korábban folytatott személyes egyeztetés ellenérére – a piaci biztosítók számára nehezen teljesíthető feltételeket ír elő.
Az ügyvédi felelősségbiztosítást – a hivatkozott rendelkezésekre figyelemmel – szerződő biztosítottként csak ügyvéd, illetőleg ügyvédi iroda veheti igénybe, károsultként pedig az ügyvéd vagy ügyvédi iroda kárt szenvedett ügyfelei vagy egyéb károsultak léphetnek fel. A biztosítottak és a károsultak számára is talán nagyobb garanciát jelenthetne, ha a piaci verseny intenzíven alakítaná a szerződések feltételeit. Ugyanakkor nem hagyható figyelmen kívül, hogy a módozat műveléséhez elengedhetetlen a megfelelő nagyságú veszélyközösség létrehozása. Az ügyvédi felelősségbiztosítás szerződési feltételeit az un. utófedezet is befolyásolja, mely szerint a biztosító szerződésben vállalja, hogy a biztosítás megszűnése után felelősséggel tartozik azokért a károkért, melyek a biztosítás fennállása alatt keletkeztek. (A MÜBSE jelenleg 7 évben határozta meg az utófedezet időtartamát.)

2. A Felügyelet szakmai véleménye a következő:
A MÜBSE prudenciális és fogyasztóvédelmi megítélése, valamint piaci tevékenysége
Prudenciális szempontból a MÜBSE működése eddig nem vetett fel különösebb problémát. Az egyesületet a Felügyeleten használt kockázatértékelési rendszer szerint felügyelik. A kockázatértékelési rendszer azt szolgálja, hogy az intézmény tevékenységét és a működésének folyamatait különböző (helyszíni és helyszínen kívüli) eszközökkel figyelemmel kísérik a problémák időben történő felismerése érdekében.
A MÜBSE közepesnél alacsonyabb hatásbesorolású intézmény, ami azt jelenti, hogy a fellépő kockázatokat tematikusan, a piac, a termékek oldaláról gyűjtött információkkal, és az adatszolgáltatásukat feldolgozó monitoring rendszer segítségével értékelik. Ennek során az elmúlt időszakban prudenciális szempontból leginkább a pénzügyi eredményének felhasználása, illetve a Szolvencia II. rendszerre való felkészülés vonatkozásában fogalmaztak meg kérdéseket. A kockázatok megvitatására 2011 decemberében prudenciális megbeszélést kezdeményeztek az intézmény vezetőivel, ahol az említett problémák megoldására megfelelő válaszokat kaptak. Az eredmény felhasználás szabályai a biztosító egyesületek vonatkozásában 2012. január 1-től – a Felügyelet kezdeményezésére – megváltoztak.
A Felügyelet fogyasztóvédelmi funkciója – a nagyon speciális biztosítást művelő, a szakmai tevékenységük felelősségbiztosítására egyesült, fogyasztónak nem minősülő tagokból álló – a MÜBSÉ-re lényegében nem terjed ki. Emiatt a Felügyeletnek nincs a témában megosztható tapasztalata. Az ügyvédi felelősségbiztosítás piaci szerkezetének versenyjogi szempontból való megítélése alapvetően a GVH hatáskörébe tartozik. Ezen kívül az ügyvédek szakmai felelősségbiztosításáról a biztosítási piac szereplőinek nincs adatszolgáltatási kötelezettsége a Felügyelet felé.
A Felügyelet azonban tájékozódott a témakörben, egyértelművé vált, hogy jelenleg ezen a részpiacon a MÜBSE kvázi monopóliumnak tekinthető. A MÜBSÉ-n kívül a Generali-Providencia Biztosító Zrt., az Allianiz Hungária Biztosító Zrt. és a CHARTIS Europe S.A. (Chartis) biztosítói fióktelep rendelkezik, összesen maximum kb. 100 darab szerződésből álló állománnyal, illetve az egész piacon kb. 50 darab kiegészítő fedezetre szóló szerződés létezik. A szóban forgó kvázi monopóliumnak a gyökere – álláspontjuk szerint – a múltban esetleg lehetett a potenciális versenytársak érdektelensége, de jelenleg már ez nem lehet igaz. A Chartis ugyanis egyértelműen kifejezte (viszonylag új keletű) terjeszkedési szándékát e piacon. A Magyar Ügyvédi Kamara (MÜK) erős akadályokat támasztott a piacra lépésükkel szemben, aminek alapját a szabályozás teremthette meg. Egy EU tagállamban – hangsúlyozta a Felügyelet – természetesen elvileg elérhetőek külföldi biztosítók szolgáltatásai is, ezek belépése elé azonban a hatályos nemzeti, a nemzetközi gyakorlattól eltérő szabályozás erős akadályokat gördíthet. A Chartis konkrétan azután döntött a piacra lépés mellett, miután a MÜK szabályozás az utófedezeti időszakot (ameddig a biztosítás megszűnése után még helyt kell állni a biztosítási időszak alatt okozott károkért) a nemzetközileg unikális 10 évről, 7 évre csökkentette. Ez ugyanis közelebb áll a Chartisnál megszokott gyakorlathoz (bár még mindig hosszabb annál). A nemzetközi szereplők belépése előtt jelenleg még további akadály, hogy a szándékosság a Ptk. szerint nálunk nem kizárható, csak regressz okot jelent. Ez azonban – a jelenlegi Ptk. tervezet szerint – a közeljövőben, a nemzetközi gyakorlatnak megfelelően változhat, ami újabb akadályt háríthat el a határon átnyúló szolgáltatók belépése elől.
Az ügyvédi felelősségbiztosítás rendszerének a gyakorlatban való működéséről csak áttételes, szakértői szintű információja van a Felügyeletnek. Ezek a következők: 
– A biztosítási összeget (káronkénti és éves „limitet”) – piaci pozíciójánál fogva – jelenleg a MÜBSE kockázatvállalási kapacitása határozza meg, ami – tekintve a MÜBSE egyesületi formáját, tőkéjét – korlátozott, bár ez viszontbiztosítási szerződéssel némileg bővíthető. Ez utóbbit a MÜBSE meg is tette. A káradatok alapján egyelőre ez a limit megfelelőnek tűnik az ügyfelek legnagyobb része számára. Ezt erősíti meg az is, hogy minden évben a beszámoló és az adatszolgáltatás időpontjában a rendelkezésre álló információk alapján értékeli a Felügyelet az elmúlt időszakot. Eddig nem tapasztaltak olyan jelenséget, amely ezen a területen kockázatra utalt volna.
– Azok számára, akiknek a jelenlegi MÜBSE-limitek nem elégségesek, lehetséges más biztosítóktól (főleg a Chartistól, akinek a MÜBSÉ-nél jóval nagyobb kapacitás áll rendelkezésére) kiegészítő fedezet beszerzése. Problémás azonban, hogy jelenleg az ilyen ügyfelek ügyvédi tevékenységük teljes körére felelősségbiztosítási igényüket nem (feltétlenül) tudják egyetlen biztosítótól beszerezni (hiszen az alapfedezetben a MÜBSÉ-nek lényegében monopóliuma van, kiegészítő fedezetet viszont nem nyújt).
– Az említett 7 éves utófedezeti időszak – bár nemzetközileg hosszúnak számít, a Felügyelet szerint – szükséges és elégséges időtartam. Előfordulhat természetesen olyan előírás, mely ennél hosszabb kiterjesztett bejelentési időszak szükségességét veti fel, ám ezt, annak alacsony száma miatt, célszerűnek tartják egyedileg kezelni.
– A kizárásokkal kapcsolatban kifogást, feloldhatatlan kérést a Felügyelet eddig nem tapasztalt. Ráadásul a kizárások egy része más – jellemzően szintén felelősségbiztosítással – feloldhatóak.

Az ügyvédi felelősségbiztosítás rendszerére vonatkozó jogi szabályozás értékelése
A kötelező szakmai felelősségbiztosítások – így az ügyvédi felelősségbiztosítás – szabályozásának a kérdése nem tartozik a Felügyelet jogalkotói kompetenciájába, így azt eddig nem vizsgálták. (Emiatt a nemzetközi tapasztalatokat sem gyűjtötték.) Ennek ellenére, a témát érintő más vizsgálatuk során már észleltek problémákat, amelyeket az illetékesek tudomására hoztak. Megkeresésemre azonban átvizsgálták az ügyvédi szakmai felelősségbiztosítás szabályozását, s további problémákat találtak. Ezek a következők:
– Jogszabály által a MÜK számára az ügyvédi szakmai felelősségbiztosítási piac vonatkozásában adott szabályozási jogosítványok versenyjogilag (tehát a GVH hatáskörébe tartozóan) aggályosak.
Önmagában az, hogy egy jól szervezett kamara saját biztosítási szükségletei kielégítésére egyesületi formában működő biztosítót alapít, nemhogy nem kifogásolható, de az egyesületi (kölcsönösség) biztosítók működésének minta-példája (még akkor is, ha bizonyos aggályok fogalmazhatók meg azzal szemben, hogy felelősségbiztosítást egyesület működtessen, bár ezeket az aggályokat megfelelő viszontbiztosítással kezelni lehet). Ezért azzal, hogy a szabályozás ezt lehetővé teszi, s az Ügyvédi Kamara élt ezzel a lehetőséggel – a Felügyelet véleménye szerint – semmi probléma nincs.
Önmagában – elvileg – azt sem tartják kifogásolhatónak, ha a jogszabály a kötelező tagságon alapuló kamarának bizonyos szabályozási jogosítványokat ad, például megengedi, hogy a szakmára vonatkozó felelősségbiztosításokra vonatkozó konkrét szabályokat a kamara megállapítsa.
Erősen aggályosnak tartja viszont a Felügyelet, hogy – a jogszabály alapján – a kamara a két jogosítványával egyidejűleg élhet, hiszen így ez erős érdekütközés lehetőségét teremti meg. Konkrétan: a szabályozás ezzel megteremti az elvi lehetőségét annak, hogy a piacra belépni igyekvő versenytársakat szabályozási eszközökkel szorítsák ki onnét, s megteremtsék a Kamara biztosítójának a (kvázi) monopóliumát, a monopólium minden hátrányos következményével.
A (potenciális) versenytársakat kiszorító szabályozásra utalva a Felügyelet rámutatott  arra, hogy a Kamara Iránymutatásának jelenlegi szövege lényegében tiltja, hogy valaki több szolgáltatást kínálva hódítson el ügyvédet a MÜBSÉ-től. Ez szakmailag indokolhatatlan és védhetetlen szabályozás, de alkalmazására már volt példa. Bár a Felügyelet úgy értesült, hogy ezt a szabályt már visszavonták, de olyan új szabállyal helyettesítették, ami a MÜBSE számára (mint a piacon domináns helyzetű, a díjfizetést kamarai eszközökkel is kikényszeríteni tudó szereplő) könnyen teljesíthető, az új belépők számára viszont visszatartó hatású (a 7 éves utófedezet követelménye akkor is fennáll, ha esetleg egyetlen forint díjat sem fizetett a biztosított a biztosítónak). Lehetséges az is, hogy a követelményeket a biztosítások újrakötésének az időszakában módosítják úgy, hogy a versenytársak erre nem képesek megfelelő időben reagálni, s ezért továbbra is az összes ügyvéd kénytelen a MÜBSÉ-nél meghosszabbítani a szerződését.
Mindezek miatt – a Felügyelet úgy véli –, hogy az teremtene az egyéb szakmai felelősségbiztosításokra vonatkozó szabályozási környezettel konzisztens szabályozást, ha a jogalkotó a felelősségbiztosítás szabályainak megállapítását elvenné a kamarától, és azt rendeletalkotási jogosítvánnyal rendelkező szervhez telepítené olyan esetben, ha a kamara az általa kiadott szabályozás hatálya alatt működő biztosítót is üzemeltet.
A szabályozás és a gyakorlat, a biztosítás terjedelme, a kizárások és az utófedezet tartamának kérdésében egymással nem konzisztensek. Az ügyvédekre vonatkozó szabályozás szövege alapján elvileg csak olyan biztosítás lenne elfogadható, amely minden ténylegesen végzett ügyvédi tevékenységet lefed. A MÜK által kiadott iránymutatás egyrészt ezekre nincs tekintettel, másrészt – az utófedezet vonatkozásában – olyan feltételt is támaszt, amelynek a MÜBSE biztosítása nem felel meg. A MÜBSE biztosítása ugyanis bizonyos „fakultatív” ügyvédi tevékenységekre nem terjed ki, tartalmaz (egyébként szakmailag ésszerű) kizárásokat, s az utófedezet tartama 7 éves (ami egyébként a gyakorlatban megfelelően hosszúnak tekinthető). Mindezek miatt célszerű lenne a jogszabály szövegét (vagyis a felelősségbiztosítással szembeni elvárásokat) a szakmai realitásokhoz igazítani, vagyis pontosabban meghatározni a biztosítás elvárt terjedelmét, a lehetséges kizárásokat és az utófedezet minimális elvárt tartamát. Célszerű ezen kívül az elvárt káronkénti és éves limiteket is jogszabályban rögzíteni.
A szakmai felelősségbiztosítások rendszere általában átgondolásra szorul, az arra vonatkozó szabályozás ugyanis túlságosan szűkszavú. Emiatt azok nem töltik be azt a garanciális szerepet (vagyis, ahhoz, hogy a károsult mindenképpen hozzájusson a kártérítéshez a károkozó vagyoni helyzetétől függetlenül), mint amit például a kötelező gépjármű-felelősségbiztosítás (KGFB) betölt. Részben a szabályozatlanságra is visszavezethetően a gyakorlatban egyes szakmai felelősségbiztosítások vagy nagyon csekély védelmet nyújtanak, vagy nem is érhetőek el a biztosítási fedezet fenntartására kötelezett személyek részére. Így például az egészségügyi szolgáltatók szakmai felelősségbiztosításának megkötése körüli problémákkal (az otthonszülés témakörében a tavalyi évben), egyes kórházak piaci alapon való biztosításának nehézségeivel, már találkozott a Felügyelet (Például: a kórház méretű intézmények biztosítása rentábilisan nehezen művelhető, a betegjogok erősödnek, műhibaperekre specializálódott jogászok jelentek meg, a bíróságok ítélkezési gyakorlata károsult-barát, a kárrendezési-szakértői költségek magasak, a viszontbiztosítási fedezet megteremtése nehézkes).
A Felügyelet célszerűnek tartaná jogszabályban (pl. a Bit-ben, de nem feltétlenül ott) definiálni a szerződéskötési kötelezettséggel érintett szakmai felelősségbiztosítások általános szabályait (főleg a maximális önrészt, a minimális limiteket, a terjedelmet és az utófedezet minimális időtartamát), amelyek akkor lennének érvényesek, ha az adott szakmai felelősségbiztosításról rendelkező törvény máshogyan nem rendelkezik. Ezt a következtetését és javaslatát a Felügyelet 2011 májusában az NGM illetékesei tudomására hozta.
A Felügyelet azt is jelezte a jogalkotónak, hogy az egyesületi formában működő biztosítók önálló kockázatvállalási kapacitása korlátozott, ami miatt időnként szükségszerűen a szolgáltatásaik leszállítására kényszerülnek, ami felelősségbiztosítások esetében elfogadhatatlan és jogszabály által tiltott. Fontosnak tartanák ezért a jogszabályban azt is kimondani, hogy az egyesületi, illetve captive formában működő biztosítók (nagy ipari és kereskedelmi vállalatok által létrehozott biztosító, amely általában csak az alapítók biztosítási kockázatait vállalja) szakmai, vagy más felelősségbiztosítást csak megfelelő (jogszabályban definiált feltételek szerinti) viszontbiztosítás mellett művelhetnek. Ki kell ugyanis zárni azt, hogy a károsult a biztosító fizetésképtelensége miatt ne kapja meg a kártérítést. Ezt szintén tartalmazza a Felügyelet által az NGM-hez 2011. május 27-én eljuttatott egyesületi szabályozási koncepció (<http://www.pszaf.hu/data/cms2316744/PSZAF konceDcio bizt egyesulet.pdf>).
A Felügyelet a hivatkozott első két következtetéséhez (tehát amelyek nem korábbi elemzésükön alapulnak) a kiinduló pontot az Ütv. B. Mellékeltében hivatkozott pontjai szolgáltatták, amelynek alapján ügyvédi tevékenység csak úgy folytatható, ha az ügyvédi tevékenységet folytatni kívánó személy a MÜBSE tagja, vagy akinek a kamara által elfogadott más felelősségbiztosítása van. Az elfogadható felelősségbiztosításokra vonatkozólag pedig a MÜK által kibocsátott két szabályozó eszköz közül az ügyvédi kamarák által elfogadható felelősségbiztosításról szóló 1/2000. (V. 22.) számú Iránymutatásban (Iránymutatás) foglaltakat (illetve annak részlegesen tudomásunkra jutott módosítását) elemezték.
Mindenekelőtt egy formai kifogásukra hívta fel a figyelmet a Felügyelet. Az Iránymutatás a MÜBSE Feltételek 2. és 3. pontjára utal, miközben azok nem tartalmaznak ilyen pontokat. Ezek nyolc – római számmal jelzett – fejezetből, és a III. fejezettől kezdődően fejezeteken belüli, arab számmal jelzett pontokból és alpontokból állnak. Az Iránymutatás tehát akkor felelne meg egy biztosítási piaci szabályozó eszköztől elvárt minőségnek, ha hivatkozásként a „II. és III. fejezetek” kitételt tartalmazná.

A MÜK szabályozással kapcsolatos, versenyjogi jellegű felügyeleti aggályok:
Először is, önmagában aggályos, hogy az egész piacnak szóló Iránymutatás egy adott piaci szereplő – a MÜBSE – konkrét feltételeit tekinti szabályozási etalonnak. A helyes hozzáállás az lenne, ha az etalon nem hivatkozna egyetlen piaci szereplő feltételeire sem, hanem mindenkinek – így a MÜBSÉ-nek is – az Iránymutatáshoz kellene igazodnia. Ezen belül különösen problematikusnak tartja a Felügyelet az Iránymutatás 2/ pontját (a B. melléklet szerinti 3/b) pont) a miatt, hogy az elvileg nem engedi meg a MÜBSE feltételeinél a biztosítottakra nézve kedvezőbb feltételek alkalmazását, bár a fogalmazás – miszerint a biztosítási esemény meghatározása nem lehet „a biztosítottra nézve enyhébb vagy kedvezőbb” – nem teljesen egyértelmű. A felelősségbiztosítási szerződés biztosítottjának (a potenciális károkozónak) a biztosítási érdeke ugyanis az, hogy a biztosítási esemény minél tágabban, illetve minél kevesebb kizárást tartalmazó módon (ezáltal az ügyvédi tevékenység során felmerülő potenciális károkozások minél szélesebb körét lefedően) kerüljön meghatározásra. A biztosítottnak tehát a biztosítási esemény valamely meglévő szabályozáshoz képesti „kedvezőbb” meghatározása nem jelenthet mást, mint hogy a biztosított biztosítási fedezete szélesebb az etalonként kijelölt biztosítási fedezethez képest. Ez viszont logikusan nem egy elkerülendő, hanem éppenséggel kívánatos cél lenne, emiatt az Iránymutatás azon feltételének értelme, miszerint „a biztosítási szerződésben a biztosítási esemény meghatározása nem lehet a biztosítottra nézve enyhébb, vagy kedvezőbb annál, mint a MÜBSE biztosítási feltételeinek 2. és 3. pontjában megfogalmazottak,” a logikus szabályozási céllal éppen ellentétes. (Ráadásul a biztosítási esemény kapcsán az „enyhébb” kitétel a Felügyelet álláspontja szerint nem is értelmezhető feltétel.)
A Felügyelet észlelése szerint a MÜK maga is felismerte, hogy a biztosítottra nézve kedvezőbb feltételek kizárása problémás, és készek ennek korrekciójára, praktikusan a feltétel ellenkezőjére változtatására. Ezt arra alapozta, hogy a MÜK honlapján a „legfrissebb hírek” link alatt elérhető tájékoztatás szerint a MÜK 2012. április 2-i teljes ülése az Iránymutatás 2. és 3. pontjait módosító határozatot fogadott el. Ezek szerint ,,a felelősségbiztosítási szerződésben a biztosítási esemény meghatározása nem lehet szűkebb a MÜBSE biztosítási feltételeinek II. fejezetében megfogalmazottaknál, másrészt a kizárások sem tartalmazhatnak a III. fejezetben foglaltakhoz képest többlet-kizárásokat, vagyis egyik módon sem szűkíthetik a biztosítási fedezetet. Az ügyvéd önrészesedésének a mértéke nem tehet több mint 15%. A helytállási idő 7 év – bármilyen okból is szűnt meg a biztosítási szerződés”.
Amennyiben az Iránymutatás módosítása a fentiek szerint hatályba lép, a Felügyelet úgy gondolja, megállapítható, hogy a jelzett ellentmondások egy része orvoslásra kerül (bár az Iránymutatás továbbra is a MÜBSE feltételeket tekinti mintának). Ugyanakkor nem korrekcióként, hanem új elemként kerülhet be az elfogadható felelősségbiztosítások feltételei közé az, hogy a kár okozása és az annak bejelentése között rendelkezésre álló helytállási időnek a szerződés megszűnésétől számítottan akkor is 7 évnek kell lennie, ha például a biztosítási szerződés szerződésszegő magatartásra visszavezethetően (díjnemfizetési okból) szűnik meg. A követelmény bizonyos esetkörben akár el is fogadható. (Amennyiben a több éve díjrendezett szerződés szerződője önhibán kívül/figyelmetlenségből elmulaszt egy havi díjfizetési kötelezettségének határidőben eleget tenni, akkor az így esetleg bekövetkező megszűnés ne okozzon aránytalan jogkövetkezményt). Kérdéses ugyanakkor, hogy menynyire méltányos olyan feltétel teljesítését megkövetelni a MÜBSE versenytársaitól, amelynek alapján például az első díj elmulasztása esetén is (amikor is a biztosítási fedezet mindössze 1-2 hónapot állt fenn anélkül, hogy a szerződő fél bármilyen díjat fizetett volna) a biztosító 7 évig köteles legyen helytállni a szerződés fennállása alatt okozott károkért. Kérdés lehet továbbá, hogy miként minősülnek majd a 7 éves kiterjesztett bejelentési időszaknál hosszabb helytállást adó biztosítási szerződések, azaz az Iránymutatás teret enged-e majd a biztosítási piaci versenynek. Ehhez figyelembe kell venni azt is, hogy ez a feltétel máshogyan érint egy domináns helyzetű biztosítót, amely ráadásul a kamara révén hatni tud a tagokra az elmaradt díjak befizetése vonatkozásában, mint egy töredékállománnyal és ilyen eszközökkel nem rendelkező piaci szereplőt. Ennél a feltételnél a MÜBSE egyesületi jellege is előny lehet, hiszen hiány esetén – a törvény erejénél fogva pótbefizetést írhat elő tagjainak – ami a részvénytársasági formában működő versenytársak előtt nem áll fenn lehetőségként. Ezért ez utóbbiak erősen preferálják, hogy a díjrendezettség a 7 éves utófedezetre való jogosultság feltétele legyen, annyira, hogy ez a feltétel (legalábbis ennyire szigorúan) akár a piacra lépéstől is eltántoríthatja őket.

A biztosítás terjedelme, az ügyvédi tevékenység teljes körű biztosítási lehetőségének hiánya a MÜBSE Feltételekben
A Felügyelet a biztosítás terjedelmének meghatározását a MÜBSE Feltételekben nem tartja összhangban állónak az Ütv. rendelkezéseivel. Az Ütv. 10. §-a ugyanis az „ügyvédi tevékenység” címszó alatt meghatároz egyrészt (főszabály szerint) csak ügyvéd által végezhető tevékenységeket (5. § (1) a)-e) pontok, továbbiakban: kizárólagos ügyvédi tevékenységek), továbbá olyan tevékenységeket, amelyeket az ügyvéd is elláthat (5. § (3) bekezdés a)-i) pontok, továbbiakban: fakultatív ügyvédi tevékenységek).
Az Ütv. 10. §-a az ügyvéd anyagi felelőssége címszó alatt, a kizárólagos és fakultatív ügyvédi tevékenységek megkülönböztetése nélkül rögzíti, hogy az ügyvéd a tevékenysége körében okozott kár megtérítéséért a Polgári Törvénykönyv szerint felel. Felróhatóság hiányában is felelősséggel tartozik a visszaszolgáltatási vagy elszámolási kötelezettséggel átvett pénzért és értéktárgyért, a felelősség alól csak akkor mentesül, ha bizonyítja, hogy a hiányt elháríthatatlan külső ok idézte elő ((1) és (3) bekezdések).
A fentiek és az Ütv. 10. § (2) bekezdése alapján (miszerint „az ügyvéd az ügyvédi tevékenysége körében okozott károk megtérítésére köteles felelősségbiztosítási szerződést kötni, és azt ügyvédi tevékenységének tartama alatt fenntartani”) az ügyvédi felelősségbiztosításnak az ügyvéd által ténylegesen és ügyvédi tevékenység jogcímén végzett valamennyi tevékenységre – a végzett tevékenységek kizárólagos vagy fakultatív jellegére tekintet nélkül – ki kell terjednie.
Ehhez képest a MÜBSE Feltételek II. és III. fejezetei az ügyvédi tevékenységet az Ütv. 5. § (1) bekezdés a)-d) pontjaira (a kizárólagos ügyvédi tevékenységekre) szűkíti, a biztosítási fedezetet erre vonatkozóan biztosítja, míg a fakultatív ügyvédi tevékenységek közül csak az ingatlanközvetítésre (Ütv. 5. § (3) bekezdés d/ pont) és a közbeszerzési tanácsadói tevékenységre (Ütv. 5. § (3) bekezdés i) pont) vonatkozóan ajánl kiegészítő biztosítási fedezetet.
Ezekre, valamint arra figyelemmel, hogy az Iránymutatás hivatkozott 2. pontja (B. Melléklet 3/b) pont) szerint a nem MÜBSE által nyújtott biztosításokat a MÜBSE Feltételekhez kell mérni, aggályos a valamennyi fakultatív ügyvédi tevékenységre kiterjedő MÜBSE biztosítási fedezet hiánya. Ezek alapján annak az ügyvédnek, aki az ingatlanközvetítésen és a közbeszerzési tanácsadási tevékenységen kívüli egyéb fakultatív ügyvédi tevékenységére is szeretne biztosítási fedezetet – az Ütv. 10. § (2) bekezdésében foglalt kötelezettségével összhangban – arra‚ elméletileg sincs lehetősége Ezen túl az ilyen fakultatív ügyvédi tevékenységet ténylegesen végző ügyvédek MÜBSE biztosítás megléte esetén sem rendelkeznek az Ütv. hivatkozott pontjának megfelelő biztosítással.

A kizárások kérdése
A piaci alapokon működő biztosítók által nyújtott felelősségbiztosítások esetében általánosságban igaz, hogy a felelősségbiztosító a biztosított valamely szerződésben rögzített károkozó magatartása folytán keletkezett kártérítési felelősség anyagi terhét vállalja át a károkozó biztosítottól, de csak a biztosítási szerződésben meghatározott korlátozásokkal. Ennek oka, hogy a piaci biztosítók a kockázatok felmérését követően csak az általuk biztosításmatematikai módszerekkel kalkulálható kockázatokat vállalják/vállalhatják át ügyfeleiktől (az előbbi körbe nem eső kockázatokat kizárják), és azokat is csak korlátokkal, limitekkel, a rentábilis művelés elvárására is figyelemmel. Előbbiek a hazai szabályozási gyakorlat alapján akkor is helytállóak, ha a felelősségbiztosítás igénybevételét a jogszabály megköveteli a biztosítottól, egyedül a kötelező gépjármű felelősségbiztosítás képez ez alól bizonyos szinten kivételt.
A szakmai felelősségbiztosításra vonatkozó hatályos jogszabályok jellemzően szűkszavú rendelkezései több esetben reflektálnak is ezen – a biztosítás piaci alapon való működési elvét figyelembe vevő, kizárásokat/korlátozásokat alkalmazó – biztosítói gyakorlatra anélkül, hogy a biztosítási fedezetből való korlátozásokra/kizárásokra részletekbe menő szabályozást adnának. Azaz a jogalkotó a kötelező felelősségbiztosításokra vonatkozó szabályozásai során jellemzően egyrészt utal a korlátozások/kizárások alkalmazásának lehetőségére, másrészt azok körének biztosítók általi szabad meghatározását csak minimálisan korlátozza:
• A hivatalos közbeszerzési tanácsadói tevékenységről szóló 93/2011. (XII. 30) NFM rendelet (NFM rendelet) 20. § (1) bekezdése bár általánosságban rögzíti, hogy a hivatalos közbeszerzési tanácsadói tevékenység feltételét képező felelősségbiztosítási szerződésnek ki kell terjednie a hivatalos közbeszerzési tanácsadói tevékenység során e minőségben okozott olyan kárra, amelyért a hivatalos közbeszerzési tanácsadói tevékenységet végző jogszabály alapján felelősséggel tartozik, azonban a (4) bekezdés ezen „főszabályt” viszonylagossá teszi. Az NFM-rendelet 20. § (4) bekezdése szerint ugyanis a biztosító a szolgáltatását – az éves és káreseményenkénti minimális biztosítási összeg, illetve a biztosításnak az alkalmazottra/megbízottra való kötelező kiterjedése szabályainak tiszteletben tartása mellett – korlátozhatja.
• A független biztosításközvetítői és a biztosítási szaktanácsadói felelősségbiztosítási szerződés minimális tartalmi követelményeiről szóló 319/2004. (XII. 1.) Korm. rendelet 1. §-a szerint a független biztosításközvetítői, illetve a biztosítási szaktanácsadói tevékenység végzésének feltételét képező szakmai felelősségbiztosítási szerződésnek ki kell terjednie a független biztosításközvetítői, illetve a biztosítási szaktanácsadói tevékenység végzése során, e minőségben az ügyfélnek okozott olyan kárra, amelyért a tevékenységet végző jogszabály szerint felelősséggel tartozik. Ugyanakkor a rendelet a továbbiakban már implicite utal a kizárás/korlátozás lehetőségére akkor, amikor a 2. § (5) bekezdésében rögzíti, hogy a biztosító nem zárhatja ki az elmaradt hasznot, amennyiben az magánszemély munkaviszonyából eredő jövedelem, illetve baleseti járadék vagy tartást pótló járadék kieséséből származik, illetve amikor a 3. § (1) bekezdésében előírja, hogy a biztosító a szolgáltatását [csak] a 2. §-ban foglaltak tekintetében [biztosítási összeghatár, területi hatály] nem korlátozhatja.
A Felügyelet álláspontja az, hogy a biztosítási fedezetből való kizárások/korátozások az ügyvédi felelősségbiztosítás esetén is szükségszerűek, akkor is, ha az Ütv. 10. § (2) bekezdésének a felelősségbiztosításra vonatkozó szűkszavú rendelkezései a biztosítás piaci alapon való működési elvének e jellemzőjére kifejezetten nem reflektálnak, a kizárások és korlátozások lehetőségére nem utalnak.
Ugyanakkor a hazai szabályozási környezetben mindenképpen atipikusnak és aggályosnak minősíthető, hogy az ügyvédi felelősségbiztosítás esetén az egyik piaci szereplő (MÜBSE) biztosítási szerződési feltételeiben foglalt, egy szabályozási fejezetet kitöltő kizárásai minősülnek kötelezően követendő mintának. Az ügyvédi felelősségbiztosítási piacra lépni kívánó szereplők ugyanis így kénytelenek a saját és anyavállalati szintű biztosításszakmai tapasztalataikat figyelmen kívül hagyni és egy piaci szereplőhöz igazodni akkor, amikor a biztosítási fedezetből való kizárásokat és korlátozásokat meghatározzák. Ennél szerencsésebb lenne, ha a lehetséges kizárásokat jogszabály tartalmazná.
A kizárásokkal kapcsolatban fontos arra is felhívni a figyelmet, hogy a kötelező felelősségbiztosítások esetén a biztosítási szolgáltatások szerződésben rögzített korlátozásai nem üresíthetik ki azon szabályozási célt, hogy a felelősségbiztosítás kötelező igénybevételével terhelt biztosítottak ügyfelei – tipikusan szakmai műhibára visszavezethető – kárainak bizonyos fokú megtérülése ne függjön a károkozó biztosított ügyvéd anyagi teherviselő képességétől.

Az utófedezet tartama
Az Iránymutatás 3/pontjának (a B. Melléklet szerinti 3/d pont)) szabályozása alapján a nem MÜBSE által nyújtott biztosítási szerződéssel szemben feltétel, hogy „a biztosító a szerződésben vállalja, hogy a biztosítás megszűnése esetén is felelősséggel tartozik azokért a káreseményekért, melyek a biztosítás fennállása alatt keletkeztek.” Ugyanakkor e feltételnek a MÜBSE Feltételek nem felelnek meg, figyelemmel arra, hogy a MÜBSE Feltételek V/5.1. pontja szerint „a MÜBSE a biztosítási jogviszony fennállása alatt okozott és a károkozást követő 7 éven belül bejelentett biztosítási esemény” esetén térít, azaz az Iránymutatásban foglaltakhoz képes 7 éves bejelentési korlátot is rögzít.

3. A KIM a következő szakmai véleményéről tájékoztatott
Az Ütv. 10. § (2) bekezdése mondja ki, hogy az ügyvéd az ügyvédi tevékenysége körében okozott kár megtérítésére köteles felelősségbiztosítási szerződést kötni, és azt ügyvédi tevékenységének tartama alatt fenntartani. Ezt az általános szabályt egészíti ki az Ütv. 13. § (3) bekezdés e) pontja, amely az ügyvédi kamarába való felvétel egyik feltételévé teszi az ügyvédi felelősségbiztosítás meglétét. A felelősségbiztosítás legalacsonyabb összegéről az Ütv. 112. § (1) bekezdésének e) pontja szerinti felhatalmazás alapján az ügyvédi felelősségbiztosítás legalacsonyabb összegéről szóló 1/2000. (V. 22.) MÜK szabályzat rendelkezik, amelynek értelmében a felelősségbiztosítás legalacsonyabb összege káreseményenként 5.000.000,- Ft és évente 10.000.000,- Ft. Az ügyvédi felelősségbiztosítás háttérszabályát a Ptk-nak a biztosításra és azon belül a felelősségbiztosításra vonatkozó rendelkezései képezik. Jelenleg az új Ptk. társadalmi egyeztetése zajlik. 
A KIM szerint bár az új Ptk-nak sem célja az ügyvédi felelősségbiztosítás konkrét szabályozása, azonban figyelemmel arra, hogy az egyes szerződéstípusoknak magánjogilag releváns, alapvetően diszpozitív keretszabályait rögzíti, amelyhez az egyes ágazati jogszabályok – így az ügyvédi felelősségbiztosítás szabályai is – igazodnak majd, az ügyvédi felelősségbiztosítással kapcsolatos szabályozás esetleges felülvizsgálatát célszerűbb az új Ptk. elfogadását követően lefolytatni.
Az ügyvédi felelősségbiztosítás kapcsán nem érkeztek a KIM-hez olyan állampolgári bejelentések, amelyekből arra lehetne következtetni, hogy az ügyvédi felelősségbiztosítás rendszere ne működne kielégítően. Az Ütv. lehetőséget ad arra, hogy az ügyvédek ne csak a MÜBSE tagjaként, hanem más biztosítótársasággal kötött szerződéssel tegyenek eleget az ügyvédi felelősségbiztosítással kapcsolatos előírásoknak. Annak érdekében, hogy a területi kamarák gyakorlata az elfogadható egyéb felelősségbiztosítás tekintetében egységes legyen, a MÜK kiadta az ügyvédi kamarák által elfogadható felelősségbiztosításról szóló 1/2000. (V. 22.) számú iránymutatását. A KIM ismeretei szerint a nagyobb biztosító társaságok portfóliójában már korábban is léteztek a MÜBSE által kínált ügyvédi felelősségbiztosítások alapfedezetét kiegészítő szakmai felelősségbiztosítások (ún. excess fedezet), amelyek nyomán lassan bővülni látszik az ügyvédek által igénybe vehető felelősségbiztosítási termékek köre a biztosítások piacán.
A KIM szerint megállapítható, hogy – egyéb szakmák képviselőihez hasonlóan – a gazdasági válság az ügyvédi kart is egzisztenciális kihívások elé állítja. A KIM felhívta a figyelmet arra is, hogy egy „vis maior alap” létrehozása elsősorban nem szabályozási kérdés, hanem pénzügyi, gazdasági előfeltételek meglétének függvénye. A MÜBSE Alapszabályának 2.1 pontja jelenleg is rendelkezik arról, hogy a MÜBSE célja tagjai részére felelősségbiztosítási, segélyezési és humanitárius szolgáltatások biztosítása.

4. A MÜK szakmai véleményéről – az általa kért határidő-hosszabbítást követően sem – nem tájékoztatott hivatalosan, csupán olyan döntés-előkészítő anyagot juttatott el hozzám, amelyet nem használhattam fel jelentésem elkészítéséhez.

A vizsgálat megállapításai
I. Hatásköröm tekintetében
Feladat- és hatáskörömet, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) határozza meg.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése rögzíti, hogy az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Jelen esetben a hivatalból történt vizsgálat elrendelésének hivatkozott feltételei fennálltak, figyelemmel az Ajbt. 18. § (2) bekezdés f) pontjára is. Az Ajbt. 37. §-a alapján, ha az alapvető jogok biztosának álláspontja szerint a visszásság valamely jogszabály nem egyértelmű vagy nem megfelelő rendelkezésére vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra jogosult szervnél jogszabály módosítását.

II. A jogállamiság elve, a jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog tekintetében
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. [9/1992. (I. 30.) AB határozat].
Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van: a jogalkotásra vonatkozó törvényi követelmények megtartása, az eljárási garanciák, a jogbiztonság, az önkényes jogértelmezést kizáró és a jogintézmények kiszámítható működését biztosító világos és követhető normatartalom megléte [1160/B/1992. AB határozat]. 
A tisztességes eljáráshoz való jog az emberi méltósághoz való jogból is levezethető olyan alapvető jog, amely szoros kapcsolatban áll az egyenlőséghez való jog egyes elemeiből eredő elvárásokkal is. Ezek közül az egyenlő méltóságú személyként történő egyenlő bánásmódot, az egyenlőként kezelést kell érteni. A tisztességes eljárás azonban ezen kívül számos elvárást is felölel: olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, ami a materiális jogállam értékrendjének megfelelő, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. A tisztességes eljárás a jogbiztonság elvéhez hasonlóan olyan szabály, ami önálló alkotmányjogi normaként érvényesül, tehát nem csupán más előírásokat kiegészítő, járulékos szabály. [Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o.]
A tisztességes eljárás (fair trial) követelménye az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) AB határozata szerint: „a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás ’méltánytalan’ vagy ’igazságtalan’, avagy ’nem tisztességes’…” 

III. Az ügyvédi hivatás, az ügyvédi tevékenység alapvető jogi alapjai tekintetében
Az Alkotmánybíróság a 22/1994. (IV. 16.) AB határozatában a következőkre mutatott rá: „Az ügyvédi foglalkozás elsősorban az igazságszolgáltatáshoz és a jogalkalmazáshoz kapcsolódó tevékenység. Az igazságszolgáltatásban védőként vagy jogi képviselőként való közreműködése alkotmányos követelmény és az eljárási törvények kötelező előírása. Az ügyvéd (a jogi képviselő) eljárásjogi státusát és helyzetét törvény szabályozza, eljárásbeli jogait és kötelességeit ugyancsak törvény írja elő. Az ügyvéd tevékenységét és feladatait tehát nem lehet önmagában megítélni és önmagában szabályozni, hanem csak annak az eljárásjogi rendszernek függvényében, amelyben tevékenysége, feladata magának a rendszernek része, és amely rendszerből, a rendszer munkamegosztásából következik a foglalkozás sajátképpenisége. A foglalkozás sajátossága tehát az igazságszolgáltatás és jogalkalmazás rendszeréből folyik azon túl, hogy az igazságszolgáltatáshoz és jogalkalmazáshoz kapcsolódik. Az ügyvédi foglalkozásgyakorlás szabályai közjogi tartalmú, illetve vonatkozású normák.”
Az ügyvédi foglalkozás – ahogy ez az idézett alkotmánybírósági határozatból is kitűnik – nem csak a jogalkalmazás és igazságszolgáltatás közhatalmi szférájához kapcsolódik. Az ügyvéd a magánszférában az életviszonyok jogszerű rendezésénél jogi szakértelemmel működik közre, a jogi szakismeret hiánya esetén pedig szaktudással felvértezve tanáccsal szolgál, ugyanakkor az ügyvédi tevékenység hangsúlyos része kötődik az igazságszolgáltatáshoz, illetve a tágabb értelemben vett közhatalmi szférához (például közigazgatási hatóság előtti képviselet, amely egyes esetekben, például ingatlan-nyilvántartási ügyekben, kötelező is).
Az Alkotmánybíróság idézett határozata szerint az ügyvédi hivatás megkülönböztető jegye, hogy szellemi szabadfoglalkozásként olyan magántevékenység, amely a közhatalmi szervek működési körében garanciális okokból hangsúlyozottan magántevékenységként különül el a közhatalomtól. Garanciális okok és az alkotmányos jogbiztonság szükségessé teszik és indokolják, hogy a magántevékenységként folytatott jogvédő, jogképviselő feladatok ellátása a szervezett közhatalommal szemben a magántevékenységnek intézményes tekintélyt, intézményes jogvédelmet, intézményes ellensúlyt biztosítson. Az ügyvédi kamara köztestületként a jogkereső közönség számára intézményesen garantálja tagjainak szakmai hozzáértését, a jogvédelem és jogi képviselet lege artis ellátását, intézményesen garantálja továbbá a magántevékenységként végzett feladatok teljesítésében való függetlenséget. Az ügyvédi függetlenségnek tehát az ügyvédi kamara, mint köztestületi szerv ad garanciát és nyomatékot.
Az ügyvédi tevékenység közjogban (az eljárási jogokban) nevesített feladatainak szakszerű ellátását az ügyvédi kamara tagjai tekintetében közhitelesen garantálja a jogkereső közönségnek, egyúttal intézményesen garantálja a magántevékenység független folytatását. Ezek érdekében ellenőrzi fegyelmi jogkörében a hivatásgyakorlás szabályainak betartását
Az Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy az ügyvédi foglalkozás gyakorlásának szabályai, a foglalkozás gyakorlásának körében az ügyvédre háruló kötelességek és feladatok törvényben szabályozott normatív előírások. Ezek olyan szabályok tehát, amelyek az ügyvédi foglalkozás kereteit határozzák meg és tartalmát érintik. Az ügyvédi foglalkozás megválasztása ezeknek a szabályoknak az elfogadását jelenti. Ha tehát valaki az ügyvédi pályát választja, aláveti magát ezeknek az előírásoknak. Ezek a szabályok függetlenek az ügyvédi kamara lététől. A kötelezően előírt törvényben szabályozott foglalkozási szabályok akkor is léteznének, ha nem volna ügyvédi kamara. A foglalkozási szabályok nem az ügyvédi kamara létezéséből folynak tehát, hanem éppen fordítva: e szabályok közjogias jellegéből következik, hogy gyakorlásuk csak köztestületi tagként, azaz közjogi intézmény tagjaként lehetséges. A kötelező ügyvédi kamarai tagság a hivatásgyakorlás előfeltétele. Kérdés, hogy a köztestületi tagság megkívánása befolyásolja-e a foglalkozás szabad megválasztását. Az Alkotmánybíróság véleménye szerint a kamarai taggá, s ezzel az ügyvéddé válás törvényben rögzített feltételei, a foglalkozás választás olyan szubjektív feltételei, amelyek a választási szabadságot korlátozhatják ugyan, de elvileg mindenki által teljesíthető feltételek és elvileg mindenki előtt nyitva állnak. A felvétel feltételei nem állítanak tárgyi korlátot az ügyvéddé válás, a kamarába való bekerülés elé (nem limitálják például az ügyvédek létszámát).
Az ügyvédi hivatás az igazságszolgáltatás és az eljárásjogok rendszerébe beágyazott, illetve tevékenységének szabályozása közjogi vonatkozású. Ugyanakkor magántevékenységnek is minősül, melynek garanciális szerepe van a közhatalom működésének körében sajátos ellensúlyt képezve.
Megállapítható tehát, hogy az ügyvédi státusz és tevékenység sajátos helyet foglal el az alkotmányos jogállam jogrendszerében, működése mintegy a magánjog és közjog sajátos metszéspontjába esik, bár e jogági megkülönböztetés a „magánjog közjogiasodásának” nevezett jelenség, illetve e kategóriapár elméleti jellege miatt egyébként is viszonylagos.

IV. Az ügyvédi tevékenységgel összefüggő kötelező felelősségbiztosítás jogi szabályozása és gyakorlata tekintetében
Az ügyvádi státusz és tevékenység az előző, III. részben kifejtettek szerinti kiemelkedő fontosságát jelzi, hogy garanciális okokból az Ütv. 10. §-a szerint az ügyvéd a tevékenysége körében okozott kár megtérítéséért a Ptk. szerint felel. Az ügyvéd az ügyvédi tevékenysége körében okozott károk megtérítésére köteles felelősségbiztosítási szerződést kötni, és azt ügyvédi tevékenységének tartama alatt fenntartani.
Az Ütv. 13. § (3) bekezdés e) pontja szerint a kamarába – kérelmére – ügyvédként fel kell venni azt, aki megfelel – többek között – azon feltételnek, hogy a MÜBSE tagja, vagy a kamara által elfogadott más felelősségbiztosítása van. Az Ütv. névjegyzékbe való felvétel feltételeit rögzítő 68. § (1)-(3) bekezdései alapján ügyvédi tevékenységet az az iroda végezhet, amely (többek között) a MÜBSE tagja, vagy a kamara által elfogadott más felelősségbiztosítása van. Az ügyvédi iroda által kötött felelősségbiztosítási szerződésben meghatározott kockázatvállalásnak legalább olyan mértékben kell mentesítenie az ügyvédi irodát az általa okozott károk megtérítése alól, mint amennyire az iroda tagjaival egyenlő számú ügyvédet egyéni felelősségbiztosítása mentesítene. Az Ütv. 86. § (3) bekezdése és 100. § (1) bekezdése szerint a munkáltató felelősségbiztosítása az alkalmazott ügyvéd, ügyvédjelölt tevékenységére is kiterjed.
Az Ütv. 89/C. § (2) bekezdése az európai közösségi jogász Magyarország területén való tevékenység-végzése feltételeként is előírja annak igazolási kötelezettségét, hogy a saját EGT-államának előírásai szerint, Magyarország területén végzett ügyvédi tevékenységére is kiterjedő hatályú ügyvédi felelősségbiztosítással vagy biztosító-pénztári tagsággal rendelkezik. Az Ütv. szerint a kamara az igazolás ismeretében kiegészítő biztosítás megkötését írja elő, ha a biztosítási szerződés a szerződési feltételek és a biztosítási összeg tekintetében nem felel meg a magyar jogszabályok által előírt követelményeknek. Az Ütv. 20. § (2) bekezdés a) pontja alapján az ügyvéd kamarai tagságát a kamara megszünteti, ha e kötelezettségeinek nem tesz eleget. 
Az Ütv. 112. § (1) bekezdése szerint a szabályzat és iránymutatás kiadására jogosult Magyar Ügyvédi Kamara teljes ülése szabályzatot ad ki a felelősségbiztosítás legalacsonyabb összegéről.
Az ügyvédi felelősségbiztosítás legalacsonyabb összegéről szóló 7/2011. (X. 24.) MÜK szabályzat az ügyvédi felelősségbiztosítás legalacsonyabb összegét – káreseményenkénti és a biztosítási évenkénti térítési összeghatárra kiterjedően – az alábbiak szerint határozza meg:
„1. A felelősségbiztosítás legalacsonyabb összege káreseményként 8 000 000 forint, évente 16 000 000 forint.
2. Azok az ügyvédek, ügyvédi irodák, európai közösségi jogászok, külföldi jogi tanácsadók, akik nem a MÜBSÉ-nél, hanem más biztosítónál rendelkeznek érvényes felelősségbiztosítással, 2012. február 1. napjáig kötelesek a területi kamaránál igazolni, hogy 2012. február 1-jétől káreseményenként legalább 8 000 000 forint, évente legalább 16 000 000 forint kárösszegre vonatkozó, egyebekben az ügyvédi kamarák által elfogadható felelősségbiztosításról szóló 1/2000. (V. 22.) számú Iránymutatásban meghatározott felelősségbiztosítással rendelkeznek.
3. Azok tekintetében, akik a 2. pontban előírtakat az ott meghatározott határidő leteltét követő 30 napon belül küldött felhívás ellenére a felhívás közlésétől számított 30 napon belül sem igazolják, alkalmazandó az ügyvédekről szóló 1998. évi XI. törvény 20. § (2) bekezdés a) pontja, azaz a kamarai tagságukat a területi kamarának meg kell szüntetnie.”
Az ügyvédi kamarák által elfogadható felelősségbiztosításról szóló 1/2000. (V. 22.) számú Iránymutatás a nem MÜBSE által nyújtott biztosítási szerződéssel szemben az alábbi feltételeket támasztja:
a) A szerződésben meghatározott biztosítási összeg meg kell, hogy feleljen a szabályzat szerinti limiteknek (lásd fenti 2. pont);
b) A biztosítási szerződésben a biztosítási esemény meghatározása nem lehet a biztosítottra nézve enyhébb, vagy kedvezőbb annál, mint a MÜBSE biztosítási feltételeinek 2. és 3. pontjában megfogalmazottak;
c) Az ügyvéd önrészesedésének mértéke nem lehet több mint 15%;
d) A biztosító a szerződésben vállalja, hagy a biztosítás megszűnése után is felelősséggel tartozik azokért a káreseményekért, melyek a biztosítás fennállása alatt keletkeztek;
e) A biztosító vállalja, hogy a biztosítási szerződés bármely okból történő megszűnéséről és módosításáról haladéktalanul értesíti a területi kamarát és tudomásul veszi, hogy az értesítés elmulasztásából eredő kárt megtéríteni kötetes;
f) A biztosított ügyvéd a szerződésben felmentést ad arra, hogy a biztosító a biztosítási titok alá eső adatokat az ügyvédi kamarával közölhesse;
g) Ügyvédi iroda biztosítása esetén a szerződés megfelel az egyszemélyes vagy a többszemélyes ügyvédi irodára vonatkozó felelősségi szabályoknak.”
A MÜBSE 2012. április 1-től hatályos biztosítási feltételei (MÜBSE Feltételek) az alábbiak szerint rendelkeznek.
A MÜBSE Feltételek II. (,‚biztosítási esemény” címet viselő) fejezete szerint (biztosítási esemény) a biztosított ellen érvényesített kár, amelyet a biztosított vagy alkalmazottja jogellenesen, az ügyvédi tevékenységre (Ütv. 5. § (1) bekezdés a)- d) pontja) vonatkozó szabályok megsértésével – ide értve a jogszabály, valamint a bírói gyakorlat ismeretének hiányát is (műhiba), – vagy mint kirendelt védő, pártfogó ügyvéd, gyám, gondnok, ügygondnok, hagyaték gondozója, végrendeleti végrehajtó, végrendeleti, hagyatéki felszámoló, ügyvédi letét kezelője (pénz, érték őrzésének kivételével) e minőségében okozott. Biztosítási esemény továbbá az Ütv. 5. § (3) bekezdés d) pontja szerinti ingatlanközvetítéssel, (kivéve a biztosítási feltétel 3.1.11. pontjában meghatározottakat) és az i) pont szerinti közbeszerzési tevékenységgel okozott kár, amennyiben ezen tevékenységekre a biztosított kiegészítő felelősségbiztosítási szerződést kötött.
A MÜBSE Feltételek III. (,‚kizárt kockázatok” címet viselő) fejezete szerint – többek között – nem téríti meg az Egyesület azt a kárt,
3.1.4. amely a biztosított vagyonkezelői, adótanácsadói, társadalombiztosítási tanácsadói, szabadalmi ügyvivői, pénzügyi és egyéb üzletviteli, tanácsadói, valamint felszámolói tevékenységből keletkezett,
3.1.6. amely a letétként vagy egyéb jogcímen átadott, illetve átutalt összeggel való elszámolás elmaradása miatt keletkezik, kivéve, ha a biztosított az átvett összeggel azért nem tud elszámolni, mert azt tévedésből, megtévesztésből vagy felróható módon (figyelmetlenség) jogosulatlanul fizette ki, a jogügyletben résztvevő másik fél részére.
3.1.7. amely a számítógépes szoftver-hardver, beépített chip, vagy nem számítógép jellegű berendezésbe épített integrált áramkör, vagy hasonló eszköz hibás dátum felismerésével összefüggésben közvetlenül vagy közvetve merül fel,
3.1.8. amely a biztosított által elkövetett bűncselekmény miatt következett be,
3.1.9. amely kár pénz vagy értékpapír(ok) eltűnése, ellopása, vagy megsemmisülése miatt következett be,
3.1.10. amely kár nem az Ütv. 5. § (1) bekezdés a)-d) pontjában meghatározott ügyvédi tevékenység végzésére irányuló megbízás alapján történt eljárás következménye.
3.1.11. (...) Az ingatlanközvetítésre kötött külön biztosítás esetén az Egyesület nem téríti meg azt a kárt, 
• amely az ingatlanok forgalmi értékbecslésével összefüggésben keletkezett
• az elmaradt vagyoni előnyt
• a tulajdonjog átruházásáért és tehermentességéért fennálló szavatossági igényeket abban az esetben, ha az ügyvéd vagy ügyvédi iroda az ingatlanon tulajdonjogot szerzett.

A MÜBSE Feltételek (,‚biztosítási szolgáltatás” címet viselő) V. fejezet 5.1. pontja szerint, „amennyiben a II. fejezetben meghatározott, a biztosítási jogviszony fennállása alatt okozott és a károkozást követő 7 éven belül bejelentett biztosítási esemény bekövetkezett, az Egyesület a biztosítottra vonatkozó térítési összeghatár erejéig forintban megtéríti a károsult tényleges kárát, az elmaradt hasznot (amennyiben az elmaradt haszon egyértelműen bizonyítást nyert), a kár enyhítése érdekében felmerült költségeket, a kár megállapításához, a kár nagyságának felméréséhez szükséges és az Egyesület által felkért vagy jóváhagyott szakértő költségeit.”
Az Ütv. előző szabályozást kialakító rendelkezéseit korábban támadták az Alkotmánybíróság előtt. A testület 58/B/2011. számú határozatával elutasította az indítványt, és kifejtette a következőket:
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint nem elég kamarai taggá válni, vállalni kell minden ebből folyó kötelezettséget, amelyek az ügyvédi hivatás gyakorlásához szükségesek. Az ügyvéd köteles a reá irányadó hivatási szabályok megtartására, amelynek ellenőrzését a szakmai kamara végzi. A kamarai tagdíj fizetése azt szolgálja, hogy az Alkotmánybíróság által intézményi garanciaként elismert ügyvédi kamara működőképességét, ezáltal az ügyvédség (ön)ellenőrzésének a képességét fenntartsa. A felelősségbiztosítási díj megfizetése, a felelősségbiztosítási jogviszony fenntartása pedig az ügyfelek és az ügyvéd anyagi biztonságát hivatottak garantálni; a minden kamarai tagra kötelezően kiterjedő felelősségbiztosítási jogviszony híján az ügyvédi kamarába vetett közbizalom megrendüléséhez is vezethetne az esetleges fedezethiány adott esetben egy-egy ügyvéddel szemben támasztott kártérítési követelés esetén.
A testület szerint az ügyvédi felelősségbiztosítás folyamatossága az ügyvéd-ügyfél bizalom anyagi hátterét biztosítja állandó jelleggel, az ügyvéd azon képességét garantálja, hogy saját károkozó magatartása esetén az általa okozott jogsérelem orvoslására képes legyen.
Az Alkotmánybíróság utal arra is, hogy az ügyvédi felelősségbiztosítási díj megfizetésének késedelme is elsődlegesen a díj megfizetésére való felszólítással jár, ezt követően tájékoztatják az ügyvédet a Ptk. 543. § (1) bekezdésében foglalt jogkövetkezményekről [ld. a MÜBSE biztosítási feltételeinek 5.12. pontját]. Csak ha e második felszólítás ellenére sem fizeti meg az esedékes díjat az ügyvéd, szűnik meg a szerződése a Ptk. 543. § (1) bekezdése alapján, s szűnik meg a kamarai tagság fenntartásának egyik feltétele [Ütv. 13. § (3) bek. e) pont]. A testület kiemeli, hogy az ügyvédi felelősségbiztosítás teljes körűségének a fenntartása – ezáltal az ügyfelek, valamint az ügyvédi karba vetett bizalom védelme – olyan érdek, amely az ügyvédi kamarai felvétel iránti kérelem – de nem a más jogászi hivatás választását – időleges, átmeneti jellegű korlátozását indokolja, és ez az alapjogi korlátozás az elérni kívánt cél fontosságával arányosnak tekinthető.
Ezzel az okfejtéssel, mint a kötelező ügyvédi felelősségbiztosítás jogi előírásának alapjogi tartalmú indokaival egyetértek. Ugyanakkor szükségesnek tartom ebben a körben is a minimális garanciális szabályok kidolgozását, amelyeknek meg kell felelniük a jogállamiság elvének és a jogállamiság összetett követelményének, továbbá biztosítania kell a tisztességes eljáráshoz való jog érvényesülését mind az érintett ügyvédek (biztosítottak), mind a károsultak vonatkozásában.
Jelentésem tényállást megállapító részében a Felügyelet és a MABISZ elemzésén keresztül bemutatott jogi szabályozásból kitűnik, hogy a MÜK-nek a biztosítási feltételek meghatározására alapvető ráhatása van.
Amint arra a Felügyelet részletesen utalt jogi szabályozási hiányosságok is megállapíthatóak, s tekintettel arra, hogy a Felügyelet és a MABISZ véleményével, elemzésével egyetértek, ezek ismételt részletezését jelentésem e részében mellőzőm.
A MABISZ véleményével egyezően úgy vélem, hogy a biztosítási kötelezettséget előíró jogszabálynak a felelősségbiztosításra vonatkozó szerződés minimális garanciális tartalmi elemeit is meg kell határoznia legalább olyan mértékben, amennyire a kötelező biztosítással védeni kívánt társadalmi érdek ezt szükségessé teszi. Ez biztosítás-szakmailag a következők jogszabályban való rögzítését jelentheti:
·	a minimális biztosítási összeg, más néven a limit meghatározása (káreseményenként, éves szinten);
·	az esetleges önrészesedési konstrukciók kizárása;
·	annak meghatározása, hogy a biztosításnak elsősorban a szerződésen kívüli károsultakat védő általános felelősségbiztosítást, vagy elsősorban a szerződéses partnereknek okozott károkra kiterjedő szakmai felelősségbiztosítást kell-e tartalmaznia;
·	a minimálisan elvárt fedezeti körök rövid leírása.
Az előzőek hiányában – álláspontom szerint – a biztosítás nem tudja kellően betölteni garanciális funkcióját, hiszen a biztosítókat a verseny akár a biztosítottak díjfizetési hajlandóságához, képességéhez igazodó tartalmú biztosítások értékesítésére kényszerítheti, amely egy bizonyos határ alatt a károsultak védelmét már nem feltétlenül az eredeti cél szerinti mértékben szolgálja.

Összegzés
Az ügyvédi (szakmai) felelősségbiztosítás jogintézménye szabályzásának is meg kell felelnie a jelentésem II. részében megfogalmazott alapjogi követelményeknek, így a demokratikus jogállam fogalmának lényegi összetevőjét képező jogbiztonság elvének.
Az Alkotmánybíróság szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is.
Minden jogszabálynak illeszkednie kell a jogrendszer egészéhez. A koherencia hiánya enyhébb esetben jogalkalmazási bizonytalansághoz, súlyosabb esetben Alaptörvény ellenességhez vezethet.
Az Alkotmánybíróság 11/1992. (III. 5.) AB határozatában kimondta, hogy a jogbiztonság megköveteli a jogszabályok olyan világos és egyértelmű fogalmazását, hogy mindenki, akit érint, tisztában lehessen a jogi helyzettel, ahhoz igazíthassa döntését és magatartását, s számolni tudjon a jogkövetkezményekkel. Ideértendő az is, hogy ki lehessen számítani a jogszabály szerint eljáró más jogalanyok és állami szervek magatartását.
A testület 26/1992. (IV. 30.) AB határozatában pedig elvi éllel mutatott rá arra, hogy a világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom a normaszöveggel szemben alkotmányos követelmény. A jogbiztonság – amely a jogállamiság fontos eleme – megköveteli, hogy a jogszabály szövege értelmes és világos, a jogalkalmazás során felismerhető normatartalmat hordozzon. 
Az Alkotmánybíróság több ízben hangsúlyozta továbbá, hogy az államszervezet demokratikus jogállami működése magában foglalja azt, hogy az állam, szerveinek tevékenységén keresztül eleget tesz az alapvető jogok tiszteletben tartására és védelmére vonatkozó alkotmányos kötelességének. Az államnak kötelessége az alanyi jogok védelme mellett az egyes szervek működését úgy kiépíteni és fenntartani, hogy azok az alapjogokat – az alanyi igénytől függetlenül is – biztosítsák [36/1992. (VI. 10.) AB határozat]. Ez a tétel – figyelemmel a jelentésemben a III. részben idézett, az ügyvédi tevékenységről az Alkotmánybíróság által kifejtettekre, valamint a MÜK köztestületi státuszára – vonatkozik az ügyvédi tevékenységre is.
Figyelemmel és egyetértve a Felügyelet jelentésem „tényállást megállapító” részében bemutatottakra, megállapítom, hogy az ügyvédi felelősségbiztosításra vonatkozó hatályos jogi szabályozás nem felel meg a vonatkozó alapvető jogoknak. Sérti a demokratikus jogállam fogalmának immanens részét alkotó jogbiztonság követelményét, ha olyan köztestület (szakmai kamara) kap szabályozási jogosítványt az ügyvédi (szakmai) felelősségbiztosítás garanciális feltételeinek meghatározására, amelynek tagjai egyúttal az adott ügyvédi (szakmai) felelősségbiztosítás nyújtására szerveződő biztosító egyesület tagjai is, s egyben – megállapítható módon – domináns helyzetben van e területen.
Ilyen módon nem biztosított a tisztességes eljáráshoz való jog érvényesülése sem a felelősségbiztosítás kötésére kötelezett ügyvédek, ügyvédi irodák, sem pedig az esetlegesen károsulti pozícióba kerülő ügyfelek vonatkozásában.  
A jelentésemben kifejtett alapjogi követelményeknek csak olyan jogi szabályozás felelhet meg, amely rendeleti szinten valamennyi ügyvédi (szakmai) felelősségbiztosítást nyújtó biztosítóra azonos feltételeket határoz meg e szolgáltatás nyújtásával összefüggésben, és nem kifejezetten egy ilyen szolgáltatást nyújtó biztosító feltételeit veszi át, és határozza meg követelményként. Mindezeken kívül a szóban forgó biztosítás minimális garanciális feltételeit valamennyi azt igénybevevő számára egységesen, a jogrendszer egészéhez illesztve kell szabályozni.
A jogszabályi inkonzisztenciák felszámolása, a hiányos szabályozás megfelelő kiegészítése, a szabályozás pontosítása és egyértelműsítése, különösen a felelősségi kizárások, korlátozások pontos meghatározása érdekében szükségesnek tartom a Felügyelet ügyvédi (szakmai) felelősségbiztosítás jogi szabályozását érintő felvetéseinek megfontolását Ez biztosíthatná ugyanis azt, hogy a felelősségbiztosítás az Ütv-ben felsorolt minden ügyvédi tevékenységre kiterjedjen: a kizárólagos ügyvédi tevékenységekre éppúgy, mint a fakultatívakra.

Intézkedésem
Az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a jelentésemben rögzített szempontok alapján vizsgálja felül a ügyvédi (szakmai) felelősségbiztosításra vonatkozó teljes jogi szabályozást, és az érintett szakmai szervezetek és köztestületek bevonásával dolgozzon ki olyan módosításokat, amelyek a jelentésemben jelzett, alapvető joggal összefüggő visszásságok bekövetkeztének a lehetőségét kizárják, továbbá a pontos, megfelelő, koherens és garanciális szabályozással érvényre juttatják a jogbiztonság követelményét.

Budapest, 2012. szeptember 18.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.