Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-3017/2012. sz. ügyben
(Kapcsolódó anyagok: AJB-206/2012., AJB-2019/2012., AJB-3591/2012.)

Előadó: dr. Bassola Eszter
Az eljárás megindulása
A közigazgatási bírság kiszabására irányuló eljárással kapcsolatban született legutóbbi AJB 5221/2010. számú jelentésem óta is számtalan beadvány érkezik Hivatalomhoz, melyben a panaszosok az első fokú eljárás lefolytatására illetékességgel rendelkező Vas Megyei Rendőr-főkapitányság (továbbiakban: rendőr-főkapitányság), illetve a másodfokú eljárás lefolytatására illetékességgel rendelkező Budapesti Rendőr-főkapitányság eljárását sérelmezték. 
Az AJB 3017/2012. számú ügyben a panaszost olyan helyen való parkolásért kötelezték 30.000 Ft összegű közigazgatási bírság megfizetésére, ahol a járdán történő várakozást engedélyező közlekedési táblát eltulajdonították, tehát továbbra is megengedett volt az adott helyen, meghatározott módon a járdán történő parkolás. Az ellenőrzést végző rendőrök azonban ennek ellenére indítottak eljárást a közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet (továbbiakban: KRESZ) várakozási szabályainak megsértése miatt. A panaszost úgy kötelezték továbbra is a 30.000 Ft megfizetésére, hogy levelében jelezte a rendőr-főkapitányságnak, hogy az adott helyen jelzőtábla engedélyezi a parkolást és ennek alátámasztásául fényképfelvételeket is csatolt beadványához.
Az AJB 206/2012. számú ügyben a panaszost egyazon helyen és időben történt szabálytalan várakozás miatt kötelezték kétszer 30.000 Ft közigazgatási bírság megfizetésére. Az ellenőrzések egymáshoz képest 40 perc eltéréssel történtek és annak ellenére, hogy a panaszos levélben jelezte a Baranya Megyei Rendőr-főkapitányságnak a kétszeres bírságolás tényét és csak az egyik összeget fizette be, továbbra is fenntartották követelésüket a teljes összegre vonatkozóan. A panaszos ezt követően fordult Hivatalomhoz.
Az AJB 2019/2012. számú ügyben a panaszos 2011. november 11-én 15 óra 01 perckor Budapest Hungária körút 202. szám előtt a KRESZ járművel történő megállásra és várakozásra vonatkozó szabályainak megsértésével várakozott, amely miatt a rendőr-főkapitányság 30.000 Ft közigazgatási bírság megfizetésére kötelezte. Fellebbezést nyújtott be a rendőr-főkapitányság elsőfokú határozata ellen, mivel ekkor kislányát súlyos mérgezéssel szállította a Bethesda Gyermekkórházba, ahonnan a gyermeket azonnal mentővel szállították tovább a Heim Pál Gyermekkórház Toxikológiai Osztályára. A Budapesti Rendőr-főkapitányság a kérelmet elutasította.
Tekintettel arra, hogy a beadványokban foglaltak felvetették a jogállamiság elve és a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a jogállamiság elvéből következő tisztességes eljáráshoz való joggal [Alaptörvény B) cikk 1) bekezdés] összefüggő visszásság, vagy annak közvetlen veszélye gyanúját, vizsgálatot rendeltem el. Ezzel egyidejűleg az egyes ügyekben megkerestem az elsőfokú eljárásra illetékes Vas megyei rendőr-főkapitányt, illetve a másodfokú eljárás lefolytatására illetékes Budapesti rendőrfőkapitányt, és az ügyekben vizsgálat tartását, illetve tájékoztatást kértem.

A megállapított tényállás
1. Az AJB 3017/2012. számú ügyben a beadvány és mellékletei szerint a panaszos 2012. február 16-án 11 óra 07 perckor a KRESZ járművel történő megállásra és várakozásra vonatkozó 40. § (8) bekezdés a) pontban foglalt előírás megszegésével várakozott gépjárművével Budapest, XIX. kerület, Vécsey u. 8. szám előtt, ezért a rendőr-főkapitányság 30.000 Ft közigazgatási bírság megfizetésére kötelezte. A beadvány előterjesztője azért tartotta aggályosnak a rendőr-főkapitányság eljárását, mert álláspontja szerint nem a határozatban szereplő helyen, hanem a Vécsey u. 10-12. szám előtt, és nem a várakozási szabályok megsértésével parkolt, hiszen a Vécsey u. 8. szám előtt elhelyezett közlekedési tábla engedélyezi a járdán történő parkolást.
A beadvány alapján indított vizsgálatom során tett megkeresésemre a rendőr-főkapitány a következő tájékoztatást adta.
A Vas Megyei Rendőr-főkapitányság Közigazgatási Hatósági Szolgálatánál (továbbiakban: Szolgálat) eljárás indult a panaszossal szemben, mivel az üzemben tartásában lévő gépjárművel 2012. február 16-án 11 óra 07 perckor Budapesten a Vécsey utca 8. szám előtt a KRESZ járművel történő megállásra és várakozásra vonatkozó 40. § (8) bekezdése a) pontjában foglalt előírást megszegve várakoztak. A szabályszegésről három darab információs csíkkal ellátott fényképfelvétel készült. Ennek alapján a Szolgálat 2012. február 24-én harmincezer forint összegű közigazgatási bírság kiszabásáról hozott határozatot, melynek közlésére 2012. március 1-jén került sor.
A rendőrfőkapitány tájékoztatása szerint az ügyfél 2012. március 2-i beadványában előadta, hogy a gépjárművével Budapesten nem a Vécsey u. 8. szám előtt, hanem a Vécsey u. 10. szám előtt parkolt, valamint leírta, hogy a szabályszegés helyszínén jelzőtábla engedélyezi a járdán történő parkolást. Beadványához állításának igazolására két fényképfelvételt is csatolt.
A Szolgálat a helyszín tisztázása érdekében 2012. március 27-én megkereste a Budapesti Rendőr-főkapitányság Közlekedésrendészeti Főosztályát.
A BRFK Közlekedésrendészeti Főosztályának válasza 2012. április 4-én érkezett meg a Szolgálathoz. A helyszín tisztázása során megállapították, hogy a gépjárművel a szabálysértés elkövetésének időpontjában Budapesten a Vécsey u. 10. szám előtt várakoztak, illetve azt, hogy Budapest, XIX. kerület Vécsey u. 2-12. szám előtt „Várakozóhely személygépkocsik részére járdán” jelzőtábla engedélyezi a parkolást.
Újabb rendőrségi megkeresés alapján a közlekedési táblák kihelyezésére jogosult Budapesti Közlekedési Központ Közút Zrt. azt a tájékoztatást adta, hogy 2012. február 15-én bejelentés érkezett hozzájuk a Budapest, XIX. Vécsey u. 2-12. közötti parkolást engedélyező, „Várakozóhely személygépkocsik részére járdán” jelzőtábla hiányáról, amelynek pótlására 2012. február 17-én intézkedtek. Amint az a kapott tájékoztatásban szerepel, a Budapest, XIX. kerület Vécsey u. 2-12. közötti parkolást engedélyező „Várakozóhely személygépkocsik részére járdán” jelzőtábla hiányának ideje alatt került 2012. február 16-án sor a Budapesti Rendőr-főkapitányság munkatársa részéről a zártan működő Traffic Point rendszeren keresztül a szabályszegés fényképpel történő dokumentálására, ennek alapján az eljárás megindítására, annak lefolytatására és a közigazgatási bírság kiszabására.
A rendőrfőkapitány álláspontja szerint a Szolgálathoz érkezett fényképfelvételek alapján jogszerűen került sor a szabályszegés megállapítására és a bírság kiszabására, figyelemmel a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII.29.) Korm. rendelet (továbbiakban: R.) 4. számú mellékletének 1. pontjára. Ugyanis a fényképfelvételek készítésének pillanatában a Vécsey utcában nem volt olyan jelzőtábla, amely az inkriminált módon történő parkolást várakozást megengedte volna. Így tehát a Szolgálat a „törvény betűje szerint” jogszerűen hozott határozatot a bírság kiszabásáról.
A rendőrfőkapitány tájékoztatását azzal folytatta, hogy az eddig leírtak alapján be is fejezhetné válaszadását, azonban az ügy részleteinek megismerése és az iratok áttanulmányozása alapján úgy véli, nem járnának el helyesen, ha „csak a törvény betűjéhez” ragaszkodnának. A történet egészéből ugyanis azt valószínűsíti, hogy a panaszos jóhiszeműen, mintegy rutinszerűen parkolt lakóhelye közelében, talán fel sem tűnt neki, hogy az utca elejéről hiányzik a járdán történő parkolást engedélyező jelzőtábla, amely talán már évek óta ott volt. A rendőr-főkapitány megjegyezte, hogy persze ez önmagában nem adna felhatalmazást arra, hogy a korábban megszokott módon várakozzon gépkocsijával. A Budapesti Közlekedési Központ Közút Zrt. válaszából azonban az vélelmezhető, hogy a parkolást engedélyező táblát eltulajdonították. Ebből az is következik, hogy a közlekedési táblák kihelyezésére és visszavonására jogosultsággal rendelkező Budapesti Közlekedési Központ Közút Zrt.-nek a szóban forgó időszakban sem volt szándékában a gépjárművekkel járdán történő várakozás megtiltása. A rendőrfőkapitány megjegyezte, hogy amennyiben ezt tényként elfogadja, úgy álláspontja szerint más jogsértő magatartása (vagyis a jelzőtáblák eltulajdonítása) nem róható a várakozást gépjárművével mintegy szokásjogi alapon megvalósító személy terhére.
A válasz szerint a közigazgatási hatósági eljárásban a panaszos ugyan jogorvoslati jogosultságával nem élt, a rendőrfőkapitány azonban arról tájékoztatott, hogy ennek ellenére a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 114. § (1) bekezdésére figyelemmel intézkedett a közigazgatási bírság megfizetését elrendelő döntés felülvizsgálatára.
A vizsgálat során a Rendőr-főkapitányság azt is megállapította, hogy a jelzőtábla hiányának időszakában, tehát február 15. és 17. napja között a Vécsey utcai parkolások miatt hét ügyben indult a Szolgálatnál közigazgatási hatósági eljárás. A rendőrfőkapitány a tájékoztatása szerint ebben a hét ügyben is elrendelte a döntés felülvizsgálatát.
2. Az AJB 206/2012. számú ügyben a panaszos gépjárművével 2010. január 12-én-Kaposvár, Kaposi Mór utcában a közlekedési szabályok megszegésével parkolt, amely miatt a Baranya Megyei Rendőr-főkapitányság közigazgatási bírság megfizetésére kötelezte. 2010. február 10-én vette kézhez a Baranya Megyei Rendőr-főkapitányság 2010. január 14-én kelt levelét, amely szerint 2010. január 12-én 08 óra 24 perckor a közlekedési szabályok megszegésével parkolt. 2010. március 10-én a Rendőr-főkapitányság 2010. február 24-én kelt levelét kapta meg, amely szerint 2010. január 12-én 7 óra 47 perckor parkolt a közlekedési szabályok megsértésével. A panaszos sérelmezte, hogy egyazon helyen és időben történt szabálytalan várakozás miatt – a szóban forgó időtartamban kórházban volt röntgen vizsgálaton – a Baranya Megyei Rendőr-főkapitányság kétszer 30.000 Ft összegű közigazgatási bírság megfizetésére kötelezte. Ezért az egyik fizetési felszólításban szereplő összeget – 30.000 Ft-ot – befizette, azonban a másik levél szerinti ugyanekkora összegű követelést nem tartotta jogosnak és nem fizette meg. 
A beadvány alapján megkerestem az országos rendőrfőkapitányt és az ügy kivizsgálására kértem. Egyidejűleg tájékoztatást kértem arról is, hogy mi indokolta a Baranya Megyei Rendőr-főkapitányság azon eljárását, hogy egyazon helyen és időben történt parkolás miatt kétszer szabott ki közigazgatási bírságot a panaszossal szemben.
Az országos rendőrfőkapitány válasza szerint a szabályszegést először 2010. január 12-én 07 óra 47 perckor dokumentálták, az intézkedő rendőr által használt fényképezőgép azonban nem volt alkalmas az adatok azonnali továbbítására, ezért a képi bizonyítékot az eljárás érdekében csak később, a rendőr szolgálati helyéről továbbították az eljárásra hatáskörrel rendelkező rendőri szervhez. Az eljáró rendőri szerv 2010. február 24-én kelt értesítésével tájékoztatta az ügyfelet a közigazgatási eljárás megindításáról, aki azt 2010. március 16-án vette kézhez.
A szabályszegést másodszor dokumentáló rendőr 2010. január 12-én 08 óra 24 perckor rögzítette a szabályszegést olyan technikai eszközzel, amely az adatokat elektronikus úton azonnal továbbította az eljárásra hatáskörrel rendelkező rendőri szervhez. Ebben az ügyben 2010. február 15-én küldték meg az értesítést az ügyfélnek, aki azt 2010. március 31-én vette kézhez. 
Amint az az országos rendőrfőkapitány válaszában szerepel, a fentiek szerint a később rögzített szabályszegéssel összefüggő határozatot korábban hozták meg, mint a korábban rögzített szabályszegéssel összefüggőt. A két rendőr egymástól függetlenül látta el szolgálatát, egymás tevékenységéről nem tudtak, így fordulhatott elő, hogy egyazon szabályszegés miatt párhuzamosan indult két közigazgatási eljárás. 
Az országos rendőrfőkapitány a rendelkezésre álló adatok alapján megállapította, hogy a panaszos a korábban kézhez kapott határozatban kiszabott bírságot megfizette, a később kézhez kapott határozatban kiszabott bírságot viszont nem, ezért vele szemben végrehajtás kezdeményezésére került sor.
Mindezekre tekintettel az országos rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy felügyeleti hatósági jogkörében intézkedett arról, hogy az ügyfél által még meg nem fizetett bírsággal összefüggő közigazgatási és végrehajtási eljárást szüntessék meg. Azt is megállapította, hogy a panaszos a sérelmezett határozattal szemben nem élt fellebbezési jogával, ugyanakkor a második közigazgatási eljárás megindításáról szóló értesítés kézhezvételét követően a fenti körülményekre írásban felhívta az eljáró hatóság figyelmét, amely azt jogilag nem helyesen értékelte és ezért nem szüntette meg a később indított eljárást.
Az országos rendőrfőkapitány azt is megjegyezte, hogy a vizsgált esettel összefüggésben, abból fakadóan, hogy a megállási és várakozási tilalmakra vonatkozó szabályok megszegése kapcsán a jármű elhelyezése hosszabb időn át is fennállhat, más esetekben is előfordult, hogy egy jogsértés miatt különböző rendőri szerv állományába tartozó rendőrök észlelése alapján több közigazgatási eljárás is indult. Ennek elkerülése érdekében a közigazgatási eljárások során jelenleg alkalmazott rendszert alkalmassá tették arra, hogy a közel azonos időben ugyanazon járművel elkövetett jogsértések miatt indított eljárásokat jelezze az ügyintézőnek.
3. Az AJB 2019/2012. számú ügyben a panaszos gépjárművével 2011. november 11-én 15 óra 01 perckor Budapest Hungária körút 202. szám előtt a KRESZ járművel történő megállásra és várakozásra vonatkozó szabályainak megsértésével várakozott, amely miatt a Vas Megyei Rendőr-főkapitányság 30 000 Ft közigazgatási bírság megfizetésére kötelezte. Fellebbezést nyújtott be a Vas Megyei Rendőr-főkapitányság elsőfokú határozata ellen, mivel ekkor kislányát súlyos mérgezéssel szállította a Bethesda Gyermekkórházba, ahonnan a gyermeket azonnal mentővel szállították tovább a Heim Pál Gyermekkórház Toxikológiai Osztályára. A Rendőr-főkapitányság a kérelmet elutasította.
A beadvány alapján megkerestem az országos rendőrfőkapitányt és az ügy kivizsgálására kértem.
A Vas Megyei Rendőr-főkapitányság hivatalból indított közigazgatási eljárást az ügyében, mivel a gépjárművel 2011. november 11-én, Budapest XIV. kerület, Hungária körút 202. szám előtt megszegték a KRESZ 40. § (8) bekezdés a) pontja szerinti, a járművel történő megállásra vonatkozó rendelkezést.
Az első fokú határozattal szemben 2011. november 25-én a bírság megfizetése alóli mentesülése érdekében a panaszos kérelmet terjesztett elő, amelyben kérte az eljárás megszüntetését is.
Az első fokon eljáró hatóság 2011. december 7-én kelt határozatában, a beadványra tekintettel módosította a bírságot kiszabó határozatának indokolási részét. A döntés tartalmazta, hogy a járművel elkövetett jogsértés esetén a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről szóló jogszabályok alapján a határozatban szereplő összegű bírságot kell megfizetni.
Az első fokon eljáró hatóság módosító döntése tartalmazta továbbá, hogy a vonatkozó kormányrendelet tételesen meghatározza az egyes jogsértő cselekményekért kiszabható közigazgatási bírság mértékét, mérlegelési lehetőséget az azt kiszabó első- és másodfokú hatóság számára nem biztosít, és nem teszi lehetővé annak elengedését sem.
A panaszos a rendőr-főkapitány tájékoztatása szerint a módosító határozatot 2011. december 14-én vette át, amely döntés ellen a közléstől számított 15 napon belül Budapest Rendőrfőkapitányának címzett fellebbezést terjeszthetett volna elő, azonban ezzel nem élt. A hatóság által kiszabott közigazgatási bírságot 2012. január 11-én megfizette.
Az országos rendőrfőkapitánytól arról is tájékoztatást kértem, hogy a beadványban szereplő egészségügyi szükséghelyzetre tekintettel van-e lehetőség a bírság megfizetése alóli mentesülésre. Az országos rendőrfőkapitány az egészségügyi szükséghelyzettel kapcsolatban arra hívta fel a figyelmet, hogy a Ket. nem ismeri a méltányosság intézményét. A közigazgatási bírságot szabályozó másik jogszabály, a vonatkozó kormányrendelet szerint a szóban forgó jogsértés esetén a jármű üzembentartójával szemben a mellékletben meghatározott összegű közigazgatási bírságot kell kiszabni.
Tekintettel arra, hogy a hatáskörömet szabályozó jogszabály alapján abban az esetben van lehetőségem vizsgálatot indítani, ha a beadvány előterjesztője a jogorvoslati lehetőséget – a bírósági felülvizsgálat kivételével – kimerítette, a konkrét beadvány alapján további intézkedést nem tehettem, hiszen a panaszos az elsőfokú hatóság határozatával szemben fellebbezést nem terjesztett elő, a közigazgatási bírságot megfizette.
Figyelemmel azonban a beadványban szereplő egészségügyi szükséghelyzetre, a közigazgatási bírsággal kapcsolatban Hivatalomhoz érkezett beadványok együttes vizsgálata során, indokoltnak tartom a probléma ezen jelentés kereteiben történő vizsgálatát. 

Érintett alkotmányos jogok
– jogállamiság elve és a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye [Alaptörvény B) cikk 1) bekezdés – Magyarország független, demokratikus jogállam.]
– jogállamiság elvéből következő tisztességes eljáráshoz való jog [Alaptörvény B) cikk 1)]
– jogorvoslathoz való jog [Alaptörvény XXVIII. Cikk (7) bekezdés – Mindenkinek joga van ahhoz, hogy jogorvoslattal éljen az olyan bírósági, hatósági és más közigazgatási döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.]
– élethez és az emberi méltósághoz való jog [Alaptörvény II. cikk – Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.]

Alkalmazott jogszabályok
A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (a továbbiakban: Kkt.);
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény;
A közúti közlekedés szabályairól szóló 1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet;
A közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről, az e tevékenységekre vonatkozó rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, felhasználásának rendjéről és az ellenőrzésben történő közreműködés feltételeiről szóló 410/2007. (XII. 29.) Korm. rendelet.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (Ajbt.) határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket - ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát - már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Elsőként azt vizsgáltam, hogy az ügyben érintett szervre kiterjed-e a hatásköröm. A Kkt. 21. § (3) bekezdése szerint a közigazgatási bírsággal kapcsolatos eljárás lefolytatására a Kormány által kijelölt hatóság jogosult, a R. 9. § (2) bekezdése pedig eljáró hatóságként első fokon, országos illetékességgel a Vas megyei rendőrfőkapitányt, másodfokon pedig, ugyancsak országos illetékességgel, a budapesti rendőrfőkapitányt jelöli meg. A vizsgálattal érintett közigazgatási feladatot ellátó rendőrség az Ajbt. 18. § (1) bekezdés f) pontja szerinti rendvédelmi szervnek tekintendő, így tevékenységének vizsgálata az Ajbt. 18. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik.

II. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam […] kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. (9/1992. (I. 30.) AB határozat). 
Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. (75/1995. (XI. 21.) AB határozat).
Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) AB határozatban a jogbiztonság elengedhetetlen követelményének minősítette, hogy a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. A testület értelmezésében jogbizonytalanságot teremt, ha a közigazgatási szerv az állampolgárokat a jogszabály túlbuzgóságból vagy hibás értelmezésből eredő indokolatlan zaklatásnak teszi ki. (49/1995. (VI. 30.) AB határozat). 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alaptörvényben, korábban az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog [Alaptörvény XXVIII. Cikk (1) bekezdés], illetve a 2. § (1) bekezdéséből [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés] eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog (315/E/2003. AB határozat). Noha a tisztességes eljáráshoz való jog a gyakorlatban elsősorban a közigazgatási hatóságok eljárása során nyer értelmet, az ügyfelekkel, szerződéses partnerekkel, utasokkal kapcsolatos eljárásai során a közszolgáltatást végző szervektől is elvárható.
Az Alkotmánybíróság a tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről kialakított álláspontját elvi jelentőséggel a 6/1998. (III. 11.) AB határozatban foglalta össze. Az Alkotmánybírósági határozatban rögzített megállapításokat utóbb több határozat is megerősítette. Eszerint a tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. (6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat)
A jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog – a közhatalmi tevékenység korlátaiként – önálló alkotmányjogi normaként érvényesülnek: gátját képezik a garanciális szabályok szándékolt félretételének, félreértelmezésének, a kiszámíthatatlanság okozta jogsérelmek bekövetkezésének. Sokrétű követelmény-rendszert foglalnak magukba, amelynek kereteit és alapjait – elsődlegesen a jogalkotásra vonatkozó követelményként – a már idézett alkotmánybírósági esetjog alakította ki, de amelyet – a jogalkalmazás ellenőrzése során – a bírósági és az ombudsmani gyakorlat tölt ki további tartalommal, fejleszti tovább. 
Az Alkotmánybíróság a 60/2009. (V. 28.) AB határozatban (a továbbiakban: Abh.) kifejtett határozott álláspontja szerint a Ket. szabályait, ideértve az ügyfelek tisztességes (fair) eljáráshoz való jogának védelmét szolgáló törvényi alapelveket, a Kkt. által szabályozott közigazgatási bírság kiszabására irányuló eljárásban alkalmazni kell1. Ennek értelmében a rendőrség, mint a bírságot kiszabó hatóság hatáskörét a jogszabályokban előírt célok (jelen esetben a közlekedésbiztonság) megvalósítása érdekében gyakorolja [1. § (1) bekezdés], a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni [1. § (2) bekezdés], az eljárása során minden bizonyítékot súlyának megfelelően értékel, döntését valósághű tényállásra alapozza [2. § (3) bekezdés]. A Ket. alapján az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez való jog [4. § (1) bekezdés], valamint azt is, hogy a közigazgatási hatóság előmozdítja az ügyféli jogok gyakorlását [5. § (1) bekezdés].
Indokolt rámutatni, hogy a Ket. szabályainak egy önálló rétegét jelentik az alapelvek. Az alapelvek olyan általános szabályokat tartalmaznak, amelyek a Ket. alkalmazása – a közigazgatási hatósági ügy elintézése – során mindvégig, az eljárás minden fázisában és minden szereplő által követendőek, ha tetszik, egy olyan feltétlenül érvényesítendő normatív keretet alkotva, amely az egyes eljárási cselekményekre vonatkozó minden egyes szabállyal együtt alkalmazandó.
A Ket. alapelveinek sajátja, hogy olyan alapvető alkotmányos jogokra utalnak, amelyek tiszteletben tartása és védelme az állam – Alkotmány 8. § (1) bekezdésében meghatározott – elsőrendű kötelessége. Ebből pedig az következik, hogy az alapelvek az Alkotmány mindenkire kötelező rendelkezéseinek, azon belül is az alapvető jogok egyfajta leképződései a közigazgatási hatósági eljárásra. Ezek a rendelkezések tehát tartalmilag is megelőzik a részletes eljárási szabályokat, azok alkalmazási korlátait hordozzák. Különös jelentőségük pedig abban ragadható meg, hogy, hogy a közigazgatási eljárás és az Alkotmány között közvetlen kapcsolatot teremtenek. Ebből – az ombudsmani eljárásra vonatkozóan – pedig az is következik, hogy alkalmas az alapvető joggal összefüggő visszásság megállapítására. Mindebből pedig az is következik, hogy az alapelvek olyan kiemelt fontosságú rendelkezései a Ket.-nek, amelyek valódi normatív tartalommal és erővel bírnak, ezért pedig megsértésük a törvény bármely más rendelkezéseinek megsértéséhez hasonlóan következményekkel kell, hogy járjon. Ez pedig végső soron azt jelenti, hogy az alapelvek megsértése önmagában is kihat a hatóság döntésének törvényességére, jogorvoslati kezdeményezés alapjául szolgálhat, és eljárási következménnyel jár2.

III. A korábbi ombudsmani gyakorlat megállapításai
1. A Hivatalomhoz érkezett állampolgári panaszok alapján, 2008 végén indítottam OBH 4750/2008. számon hivatalbóli átfogó vizsgálatot3 a közúti közlekedés szabályainak megszegőivel szembeni objektív felelősség elvével, illetve közigazgatási bírság alkalmazását előíró szabályozással kapcsolatosan. A Kkt. módosítása ugyanis 2008. elején vezette be az ún. objektív felelősség elvét, melynek célja az volt, hogy a járművek üzembentartói fokozott felelősséget érezzenek, illetve hogy a járművet használó személy a közúti közlekedési szabályokat maradéktalanul betartsa. 
A szabályozás alapjogi szempontú áttekintését követően megállapítottam, hogy a gépjárművek üzembentartóival szembeni ún. objektív felelősség elve, valamint a közigazgatási bírságolással kapcsolatos szabályozás alapvető hiányosságai komoly alkotmányos aggályokat vetnek fel. A jogbiztonság és az alkotmányos büntetőjog követelményével nem összeegyeztethető az alkalmazott objektív felelősségi forma, mivel olyan közlekedési szabályszegésekért, ahol a közigazgatási jog és a büntetőjog dogmatikájának megfelelően, a hagyományosan a felróhatóságon alapuló felelősségnek és a represszív jellegű, jogsértéssel arányos szankciónak kellene érvényesülnie, a törvény objektív felelősségen alapuló, inkább reparatív jellegű, rögzített összegű bírság kiszabását rendeli el.
A jelentés szerint alapjaiban ellentétes a jogbiztonság követelményével az a jogalkotói megoldás, amely szerint amennyiben a gépjármű vezetőjétől a bírság nem behajtható, úgy – a tényleges szabályszegő személyének ismeretében is – a hatóság külön határozatban – az egyébként nem vétkes – üzembentartót szankcionálja. Legalább ennyire aggályos az is, hogy a törvény rendelkezései alapján egyazon közlekedési jogsértés miatt két, különböző hatósági szankcióval fenyegető eljárás (szabálysértési és közigazgatási) is indulhat párhuzamosan, illetve a törvény nem zárja ki azt, hogy a szabálysértési szankció (járművezetéstől eltiltás) és a közigazgatási bírság egyazon személlyel szemben alkalmazható.
A jogbiztonság követelményét súlyosan sértő helyzetet eredményez továbbá, hogy kétséges az objektív felelősség következményei alóli mentesülés az üzembentartó számára, ha a gépjármű a szabályszegést megelőzően jogellenesen kerül ki a birtokából, azonban önhibáján kívül nem volt módja a megfelelő hatóság eljárását kezdeményezni. A jelentésben hangsúlyoztam, hogy a közúti közlekedésről szóló törvény és a közigazgatási eljárásról szóló törvény viszonya, összefüggései alkotmányosan nem kellően rendezettek. Problémát okoz, hogy közigazgatási eljárási törvény nem ismeri az objektív felelősség fogalmát, ezáltal elvben kizárt például, hogy a közigazgatási bírság a közigazgatási hatósági eljárás hatályos szabályainak megfelelően kerülhessen kibocsátásra. 
A jelentésben megállapított visszásságok orvoslása érdekében a Kkt. 21. §, 21/A. §, valamint a 21/B. § alkotmányellenességének megállapítását és megsemmisítését kértem az Alkotmánybíróságtól, arra hivatkozással, hogy e rendelkezések az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogbiztonság, illetve az alkotmányos büntetőjog követelményeivel, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal [Alkotmány 57. § (1) bekezdés] ellentétesek.
Az Alkotmánybíróság a 60/2009. (V. 28.) AB határozatában az ombudsmani indítvány érvelését részben megalapozottnak találta, és megállapította, hogy a Kkt. 21/A. § (3) bekezdése4, valamint a 21/A. § (5) bekezdése5 alkotmányellenes, ezért azokat a határozat kihirdetése napjával megsemmisítette6. Az AB emellett két koncepcionális jellegű kérdésben – hivatalból eljárva – mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenességet is megállapított. Megállapította azt is, hogy az Alkotmány 2. § (1) bekezdését és az 57. § (5) bekezdését sértő, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenes helyzet áll fenn amiatt, hogy az Országgyűlés a közúti közlekedésről szóló törvény 21/A. §-ában nem szabályozta megfelelően a felelősség alóli mentesülés eseteit. Megállapította továbbá, hogy az Alkotmány 2. § (1) bekezdését sértő, mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenes helyzet áll fenn amiatt is, hogy az Országgyűlés a közúti közlekedésről szóló törvény 21/B. §-ában nem szabályozta megfelelően a közigazgatási eljárás és a szabálysértési eljárás egymáshoz való viszonyát. Az Alkotmánybíróság ezért felhívta az Országgyűlést, hogy e jogalkotási kötelezettségének 2009. december 31-éig tegyen eleget.
Az alkotmánybírósági határozat megszületését követően közleményben hívtam fel a figyelmet arra, hogy az AB döntése alapján a hatályos szabályozásban meglévő kiszámíthatatlanság – így például a szabálysértési eljárás és közigazgatási eljárás nem kellően szabályozott kapcsolata – aggályosnak minősül. Álláspontom szerint a határozatban megfogalmazottak kifejezetten óvnak attól, hogy a „kényelem szülte egyszerűsítésbe” (például a tényállás felderítésének hiánya, a mentesülés szűk köre) forduljon, a balesetek megelőzése helyett az állami „pénzbegyűjtés” eszközévé váljon a szabályozás. Alapvető tétel a büntető- és a szabálysértési jogban, hogy a szankciónak a szabályszegés elkövetőjét (a gépjármű tényleges vezetőjét) kell sújtania. Az AB határozat indokolásából pedig az következik, hogy a szabályszegés elkövetője helyett más személy (így a gépjármű üzembentartójának) mögöttes felelősségen alapuló megbüntetésére csak kivételes esetben, szigorú eljárási garanciák érvényesülése mellett kerülhet sor.
2. Ezt követően panaszok nyomán még 2009-ben indítottam AJB-3688/2009. számon átfogó vizsgálatot7, amely feltárta, hogy a hatóság az eljárási határidőket nem tartotta be, több hónapos csúszás volt a határozatok kézbesítésben, határidőn túl szabtak ki bírságokat és ellentmondásosnak mutatkozott a rendőrségi gyakorlat a kérelmek kezelésében. A panaszok szerint tömeges mértékben fordult elő, hogy a közigazgatási bírságot kiszabó elsőfokú határozat meghozatala és annak postára adása között akár egy-két, de volt, hogy három hónap is eltelt. Ezt a tényt maga az országos rendőrfőkapitány is elismerte. A jelentésben hangsúlyoztam, hogy a postára adás és – ennek következtében – a kézbesítés indokolatlan, több hónapos elhúzódása kifejezetten alkalmas arra, hogy az eljárási határidők garanciális szerepét kiüresítse, ez pedig a tisztességes eljáráshoz való jog sérelmét okozza.
Az AJB-3688/2009. számú jelentés tartalmazza, hogy önmagában nem tekinthető alapjogi szempontból visszásnak az olyan tartalmú jogi szabályozás, ahol a jogalkotó akár jelentős mértékű, fixált bírságösszegeket határoz meg egyes szabályszegések elkövetésének esetére, és az adott közlekedési szabályszegés elbírálása során a jogalkalmazó nem mérlegelheti sem a jogsértés súlyát, sem az elkövető személyes körülményeit. Mindezzel együtt egy ilyen típusú eljárás során a garanciális szabályoknak fokozott a jelentősége. A megállapított visszásságok orvoslása érdekében felkértem az országos rendőrfőkapitányt, hogy intézkedjen annak érdekében, hogy a közigazgatási eljárásban, a közúti közlekedésről szóló törvény8 alapján hozott határozatokat az ügyben eljáró rendőri szervek haladéktalanul postázzák a gépjárművek üzembentartói számára; a közúti közlekedésről szóló törvényben9 meghatározott, a szabályszegés elkövetésétől számított 60 napos eljárási határidőn túl ne kerülhessen sor közigazgatási bírságot kiszabó határozat meghozatalára. Felkértem továbbá, hogy a gépjárművek üzembentartóit a közigazgatási eljárás megindításáról, a kimentési lehetőségekről, továbbá a képfelvételek és más bizonyítékok megismerésének lehetőségéről előzetesen, az elsőfokú határozat meghozatalát megelőzően tájékoztassák.
Az országos rendőrfőkapitány az ajánlásaimra adott válaszlevelében kifejtette, hogy az ombudsmani ajánlások nyomán a rendőrség több szervezési intézkedést és technikai fejlesztést hajtott végre a határozatok postázásának gyorsítása érdekében (ide sorolható pl. az automatizált döntéshozatali, ügyviteli rendszer felállítása). A jelentésben megállapítottak nyomán a Kormány 2010. április 1-jén módosította a közigazgatási bírsággal sújtandó közlekedési szabályszegések köréről szóló kormányrendeletet, ennek értelmében pedig az eljáró hatóságnak immár hatvan napja van arra, hogy a bírságról szóló jogerős határozatot kézbesítse, a módosítás eredményeképpen így kiszámíthatóbbá válik és jelentősen lerövidül a szabályszegéssel kapcsolatos ügyintézés. A kormányrendelet 2010. március 1-jétől hatályos szövege pedig rögzítette azt is, hogy a bírságolással kapcsolatos eljárás során az ügyfél részére az eljárás irataiba való betekintés lehetőségét az ügyfél lakcíme vagy székhelye szerint illetékes rendőr-kapitányságon kell biztosítani, sőt az ügyfél a képfelvételeket elektronikusan, egyedi azonosításra alkalmas módon is megtekintheti.
3. Legutóbbi, AJB 5221/2010. számú jelentésemben összességében megállapítottam, hogy a korábbi években tapasztaltakhoz képest pozitív irányú előrelépések figyelhetők meg a rendőrségi jogalkalmazásban. A panaszok ugyanakkor azt mutatják, hogy az automatizált eljárás, a központosított, professzionalizált ügykezelés ellenére, a vizsgált esetek egy részében az eljárási határidőket a hatóság nem tudta megtartani, ez pedig önmagában alkalmas arra, hogy a panaszosok tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggő visszásságot okozzon. A panaszok kapcsán felmerült problémák túlmutatnak a jogalkalmazással kapcsolatban felmerülő, eseti jellegű mulasztásokon, az eljárást megalapozó jogi szabályozással kapcsolatos aggályokat vetnek fel. 
A jelentésben többek között azt is megállapítottam, hogy a közigazgatási bírság kiszabására irányuló eljárás ugyan egyértelműen a Ket. hatálya alá tartozó eljárásnak minősül, világos szabályozás híján a közigazgatási eljárási törvény garanciális szabályai nem, vagy részben nem érvényesülnek a gyakorlatban. A Kkt. és a Ket. garanciális szabályai viszonyának rendezetlensége, a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelményével, továbbá az eljárás alá vont személyek tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggő visszásságot okoz. 
Ugyancsak lényeges megállapítást tettem azzal kapcsolatban, hogy a Kkt. és a Sztv. által szabályozott eljárások viszonyának szabályozatlanságából adódó, jogi helyzet a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelményével és a ne bis in idem alapelvével, továbbá ezzel összefüggésben az egyes eljárások alá vont személyek tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggő visszásságot okoz. Az Országgyűlés az Alkotmánybíróság felhívása ellenére sem orvosolta a mulasztásban megnyilvánuló alkotmányellenes helyzetet.

IV. Az ügy érdeme tekintetében
A Kkt. 21. § (1) bekezdése szerint a gépjármű üzemben tartója, illetve a gépjárművet használatra átvevő személy felel azért, hogy az általa üzemeltetett, illetve használt gépjárművel
a) a megengedett legnagyobb sebességre,
b) a vasúti átjárón való áthaladásra,
c) a járműforgalom irányítására szolgáló fényjelző készülék jelzéseire,
d) a járművel történő megállásra és várakozásra,
e) az autópálya leálló sávjának igénybevételére,
f) a behajtási tilalomra, a korlátozott övezetre (zóna), a kötelező haladási irányra,
g) a természet védelmére
vonatkozó – külön jogszabályban meghatározott – egyes előírások betartásra kerüljenek.
Ha az (1) bekezdés szerinti egyes előírásokat megszegik, az üzemben tartóval, illetve bizonyos esetekben a gépjárművet használatra átvevő személlyel szemben főszabály szerint 30.000 forinttól 300.000 forintig terjedő közigazgatási bírságot kell kiszabni. Az egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegét a Kormány rendeletben határozza meg. Amennyiben egy cselekménnyel több előírást szegnek meg és azt egy eljárásban bírálják el, a kiszabandó bírság összegét az egyes szabályszegésekhez rendelt bírságösszegek összegeként kell megállapítani.
A bírságolással kapcsolatos eljárás lefolytatására a Kormány által rendeletben kijelölt hatóság jogosult. A hatóság a szabályszegés miatt hozott határozatát az ügyfél részére az előírás megszegését követő 90 napon belül kézbesíti. A szabályszegés miatt indult első fokú eljárást az előírás megszegését követő hat hónapon belül be kell fejezni.
A 21. § (5) bekezdése szerint a Kormány – az (1) bekezdésben foglaltakra figyelemmel – rendeletben állapítja meg azon szabályszegések körét, amelyek esetén az érintett gépjármű üzemben tartója, illetve a gépjárművet használatra átvevő személy közigazgatási bírsággal sújtandó.
A 21/A. § (1) bekezdés alapján az üzemben tartó mentesül a 21. § (2) bekezdése alapján kiszabott közigazgatási bírság megfizetése alól, ha a gépjármű – a szabályszegés időpontját megelőzően – jogellenesen került ki a birtokából és igazolja, hogy a jogellenességgel összefüggésben – a bírságot kiszabó határozat kézbesítését megelőzően – kezdeményezte a megfelelő hatóság eljárását.
Ha a gépjárművet az üzemben tartó a szabályszegést megelőzően más természetes személy vagy nem természetes személy használatába adta, és ezt a használatba vevő személy teljes bizonyító erejű magánokiratba foglalt, meghatározott adatokat tartalmazó nyilatkozatával igazolja, vagy – azon gépjárművek esetében, amelyek külön jogszabály alapján a közúti forgalomban menetlevéllel, illetve fuvarlevéllel vehetnek részt – olyan menetlevéllel, illetve fuvarlevéllel igazolja, amelyek a jogszabályban meghatározott adatokat tartalmazzák, a közigazgatási bírságot a használatba vevő személlyel szemben kell kiszabni.
Az üzemben tartó mentesül a 21. § (2) bekezdése alapján kiszabott közigazgatási bírság megfizetése alól, ha számára a szabályszegést más törvény lehetővé teszi.
A R. 9. § (1) bekezdése szerint a Kormány a Kkt. 21. §-a szerinti bírságolással kapcsolatos eljárás lefolytatására a Rendőrséget jelöli ki. A R. szerint a Kkt. 21. §-a szerinti bírságolással kapcsolatos
a) első fokú eljárás lefolytatására országos illetékességgel a Vas megyei rendőrfőkapitány,
b) másodfokú eljárás lefolytatására országos illetékességgel a budapesti rendőrfőkapitány rendelkezik hatáskörrel.
A Ket. 94/A. § (1) bekezdése szerint, ha jogszabály bírság kiszabását teszi lehetővé – ide nem értve a 61. § szerinti eljárási bírságot –, a hatóság az eset összes körülményeire tekintettel dönt a bírság kiszabásáról és a bírság összegének meghatározásáról. Ennek keretében – jogszabály eltérő rendelkezése hiányában – mérlegeli különösen:
a) a jogsértéssel okozott hátrányt, ideértve a hátrány megelőzésével, elhárításával, helyreállításával kapcsolatban felmerült költségeket, illetve a jogsértéssel elért előny mértékét,
b) a jogsértéssel okozott hátrány visszafordíthatóságát,
c) a jogsértéssel érintettek körének nagyságát,
d) a jogsértő állapot időtartamát,
e) a jogsértő magatartás ismétlődését és gyakoriságát,
f) a jogsértést elkövető eljárást segítő, együttműködő magatartását, valamint
g) a jogsértést elkövető gazdasági súlyát.
(2) Ha jogszabály eltérően nem rendelkezik, nem indítható a jogsértés megállapítására és bírság kiszabására eljárás, ha a jogsértő magatartásnak a bírság kiszabására jogosult hatóság tudomására jutásától számított egy év, vagy az elkövetéstől számított öt év eltelt. Az ötéves határidő kezdő napja
a) az a nap, amikor a jogsértő magatartás megvalósul,
b) jogellenes állapot fenntartása esetén az a nap, amikor ez az állapot megszűnik.
Amint azt az Alkotmánybíróság 60/2009. (V.28.) számú határozata rögzíti, a közigazgatási bírság, mint új jogintézmény, eljárási mód és szankció fajta megalkotásának hátterében az állt, hogy „az utóbbi években előre soha nem látott mértékben növekedett meg a közúti közlekedésben részt vevők száma, mellyel a gépjárművek napi rendszerességgel történő használata állandósult. Ezzel arányosan növekedett meg és vált sajnálatos módon tömeges jelenséggé a közúti közlekedési szabályszegések száma is, melyek szükség szerint súlyos személyi és vagyoni károk bekövetkezéséhez vezethetnek. Ezen új társadalmi tömegjelenség káros hatásainak kiküszöbölésére, illetve megelőzésére az eddig bevett és megfelelően alkalmazott jogi megoldások elégtelennek és kevéssé hatékonynak bizonyultak. A jogalkotó feladata és kötelezettsége a társadalmi viszonyok adekvát leképezése, az új negatív jelenségekkel szembeni jogállami fellépés. Ezen kötelezettségének nemcsak a hagyományos jogintézmények módosításával, hanem új jogintézmények bevezetésével is eleget tehet”. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint önmagában az úgynevezett „objektív felelősség” intézménye [Kkt. 21. § (1) bekezdés], azaz a jogsértés üzemben tartó általi elkövetésének vélelme – biztosítva a vélelem megdöntésének lehetőségét – az alábbi indokok miatt nem ellentétes a jogállamisággal.
A Kkt. 21. § (1) bekezdésében felsorolt magatartások túlnyomó részének megvalósítása esetén a közúti közlekedésben szükségszerűen olyan veszélyhelyzetek következnek be, melyek nemcsak közvetve, de közvetlenül is alkalmasak arra, hogy súlyos károkat okozzanak, adott esetben a közlekedésben részt vevő „törvénytisztelő” személyek életét, testi épségét fenyegessék (megengedett legnagyobb sebesség túllépése, a vasúti átjárón való áthaladás szabályainak megszegése, a járműforgalom irányítására szolgáló fényjelző készülék jelzéseinek figyelmen kívül hagyása, az autópálya leálló sávjának igénybevételére vonatkozó szabályok megszegése, a behajtási tilalommal, a kötelező haladási iránnyal kapcsolatos szabálysértés). Azonban még a megállásra (fényjelző készülék észlelésének akadályozása; útkanyarulatban, bukkanóban, útkereszteződésben, gyalogátkelőhely közvetlen környezetében történő megállás) és a várakozásra (három külön úttesttel rendelkező út középső úttestjén történő várakozás; a szabályosan várakozó másik jármű megközelítésének vagy elindulásának akadályozása) vonatkozó közlekedési szabályok megszegése esetén is előállhat veszélyhelyzet, illetve a természet védelmével kapcsolatos rendelkezések megszegése is károsodás veszélyét okozhatja. A veszélyhelyzetek és károk megelőzése érdekében nyomós közérdek fűződik a közlekedési szabályok minden egyes közlekedő általi betartásához és az állam általi szigorú, következetes betartatásához. A közlekedési jogi normák (mint a közlekedési morál minimuma) tényleges érvényesítéséhez nélkülözhetetlenek a jogérvényesítő szankciók, azok kilátásba helyezése és tényleges – kikerülhetetlen – kiszabása, már a szabályszegés tényére alapozva. Ehhez pedig elengedhetetlenül szükséges, hogy valaki a szabályszegő magatartásért felelősséget viseljen, hogy se a felelős személy, se a felelősség ne „tűnhessen” el.
Ebben az esetben az Alkotmánybíróság a közigazgatási bírság jogintézményével kapcsolatban azt a kérdést vizsgálta tehát, hogy az objektív felelősség, a jogsértés üzemben tartó általi elkövetésének vélelme önmagában ellentétes-e a jogállamiság elvével.
Az AJB 3688/2009. számú jelentésemben megállapítottam, hogy önmagában nem tekinthető alapjogi szempontból visszásnak az olyan jogi szabályozás, amelynek során a jogalkotó egyes szabálysértések elkövetésének esetére fix összegű bírságokat határoz meg és annak kiszabása során az eljáró hatóságnak nincs mérlegelési lehetősége az elkövető személyes körülményei, valamint a jogsértés súlyát illetően. Ugyanakkor nagyon fontosnak tartom kiemelni, hogy - amint azt a szóban forgó jelentésemben is megjegyeztem – mindezzel együtt egy ilyen típusú eljárás során a garanciális szabályoknak fokozott a jelentősége. 
Amint azt az egyes ügyekben kapott válaszok során ismertettem, az országos rendőrfőkapitány álláspontja szerint a közigazgatási bírság kiszabására irányuló eljárások során az egészségügyi szükséghelyzetre tekintettel nincs lehetőség a bírság megfizetése alóli mentesülésre. Az országos rendőrfőkapitány ezzel kapcsolatban arra hívta fel a figyelmet, hogy a Ket. nem ismeri a méltányosság intézményét. A közigazgatási bírságot szabályozó másik jogszabály, a vonatkozó kormányrendelet szerint a szóban forgó jogsértés esetén a jármű üzembentartójával szemben a mellékletben meghatározott összegű közigazgatási bírságot kell kiszabni.
Ezzel kapcsolatban rögzíteni szükséges, hogy maga a méltányossági eljárás 2009. október 1-jétől került ki a Ket.-ből, amely annak 113. §-ában szabályozott, kérelemre induló jogorvoslati eljárás volt. A Ket. 1. § (1) bekezdésében azonban továbbra is szerepel alapelvként a méltányos eljárás követelménye. Eszerint a közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja. A Ket. 72. § (1) bekezdésében a határozat egyes tartalmi elemeinek felsorolása között szintén szerepel, hogy a mérlegelési, méltányossági jogkörben hozott határozat esetén a mérlegelésben, a méltányossági jogkör gyakorlásában szerepet játszó szempontokat és tényeket is tartalmaznia kell a hatóság döntésének.
Amint azt már fentebb kiemeltem, nyilvánvaló, hogy a közigazgatási bírság intézményének bevezetésével a jogalkotó célja az egyszerű megítélésű közlekedési szabályszegésekkel szemben gyors és hatékony fellépés a balesetek visszaszorítása érdekében. Nem lehet azonban önkényes ezen igény érvényesítése, nem lehet teljes biztonsággal állítani, hogy minden esetben kizárólagos lehet a felróhatóságot nem vizsgáló szempontrendszer.
Az objektív felelősség és a felróhatóságot kizáró közúti közlekedési közigazgatási bírság kiszabása iránti eljárás esetén pedig nem valamely alapvető jog áll védelem alatt, hanem az az állami érdek, hogy az egyes egyszerűbb megítélésű közlekedési szabálysértések esetén a szankciók minél gyorsabbak, hatékonyabbak és a bírságok minél hamarabb behajthatóak legyenek.
Előfordulhat azonban olyan eset, mint amilyen az AJB 2019/2012. számú ügyben, amikor olyan szükséghelyzet áll elő, ahol az emberi élet mentése érdekében, következtében történik a közlekedési szabály megsértése. A konkrét esetben az édesapa a súlyos mérgezés tünetei miatt szenvedő gyermekét vitte a kórházba, amikor nem figyelt arra, hogy a közlekedési szabályok megsértésével állt le autójával. Itt is meg kell jegyeznem, hogy mivel a konkrét esetben a panaszos nem merítette ki jogorvoslati eszközeit, nem állt módomban az ügyben ombudsmani intézkedést tenni, azonban annak jellegére és a Hivatalomhoz érkezett panaszok számára tekintettel ezt a kérdéskört is vizsgálatom tárgyává tettem. Hiszen előfordulhat olyan eset is, hogy valaki hozzátartozója, ismerőse rosszulléte miatt a sürgős orvosi ellátás érdekében sérti meg a megengedett legnagyobb sebességre vonatkozó szabályokat és gyorsan hajt. Ilyen esetekben az élethez és a testi, lelki egészséghez való jog, illetve a közigazgatási bírság minél gyorsabb behajtása iránti állami érdek áll összeütközésben, ahol nyilvánvalóan az emberi életnek és testi épségnek, az alapvető jogok védelmének, mintsem a gyors behajtáshoz fűződő állami érdeknek kell elsőbbséget élveznie.
Mindezekre figyelemmel, mivel a vonatkozó jogszabályi rendelkezések alapján nincs mód méltányosság gyakorlására a szükséghelyzetre tekintettel, és a hatóságnak nem volt lehetősége mérlegelni követelését, összességében megállapítottam, hogy a lefolytatott eljárás a jogállamiság követelményéből következő tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.
Az AJB 3017/2012. számú, valamint az AJB 206/2012. számú ügyekben a jogorvoslati rendszer egyfajta automatizmusa mutatkozott meg, hiszen a panaszosok hiába jelezték írásban az illetékes rendőrkapitányságnak a követelésük megalapozatlanságát, a hatóság a kérelem érdemi vizsgálata nélkül továbbra is fenntartotta azt. Az AJB 3017/2012. számú ügyben a panaszos hiába adta elő, hogy az adott helyen közlekedési tábla engedélyezte a járdán történő parkolást és igazolta azt fényképfelvételekkel, a rendőrség továbbra is követelte a 30.000 Ft megfizetését és csak az ombudsmani megkeresés hatására vizsgálta felül érdemben álláspontját. Az AJB 206/2012. számú ügyben pedig a Baranya Megyei Rendőr-főkapitányság annak ellenére szólította fel továbbra is a beadvány előterjesztőjét további 30.000 Ft megfizetésére, hogy ő levélben megírta a rendőr-főkapitányságnak, hogy a szóban forgó események egyazon helyen és időben történt szabálytalan várakozások voltak és az utóbbi ellenőrzés 40 perccel később történt. Ez utóbbi ügyben ugyancsak az ombudsmani megkeresések hatására fogadta el a panaszos által előadott körülményeket a hatóság és csak vizsgálatom hatására vizsgálta felül érdemben addigi álláspontját és állt el követelésétől, illetve az előző esetben egyik követelésétől.
Az AJB 3017/2012., valamint az AJB 206/2012. számú ügyekben a feltárt tények és körülmények alapján megállapítottam, hogy az illetékes hatóságok a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a panaszosok, ügyfelek jogorvoslathoz való jogával összefüggő visszásságot okoztak. 
Álláspontom szerint az eljáró rendőr-főkapitányság akkor járt volna el helyesen, ha az ügyfelek jelzésére haladéktalanul felülvizsgálja a meghozott döntést és nem csak az ombudsmani megkeresés hatására tárja fel az eset körülményeit, helyt adva az objektív körülményekre hivatkozó panaszosi álláspontnak. 
Az AJB 2019/2012. számú ügy alapján azt is megállapítottam, hogy a Kkt. és a R. olyan szabályozása, amely a közigazgatási bírság megfizetése alóli mentesülés körében a gépjármű birtokból való kikerülését, használatba adását, illetve a szabálysértési felelősség alóli, jogszabály alapján történő mentességet határozza meg, sérti a norma világosság elvét mellyel a jogállamiság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okozhat. 
Álláspontom szerint ugyanis mindamellett, hogy az objektív felelősség bevezetésének jogalkotói célja, a szabálysértések és közlekedési balesetek számának visszaszorítása okán indokolt, nem lehet kizárni azt sem, hogy adódhat olyan helyzet, amikor valakinek az élet, testi épség mentése, egészség megőrzése érdekében kell megszegnie bizonyos közlekedési szabályokat és ezt a körülményt objektíven – megfelelő hiteles orvosi dokumentumokkal – igazolni is tudja10.
Fontos kiemelni tehát, hogy természetesen a méltányosság gyakorlására és ennek keretében a közigazgatási bírság összegének mérséklésére vagy elengedésére csak nagyon szűk körben, szigorú feltételek alapján szükséges lehetőséget biztosítani, hiszen egyébként a jogalkotói cél nem teljesülhetne, azonban ennek meglétét alapvető jellegűnek tartom az objektív felelősségi rendszerű közigazgatási bírság kiszabására irányuló eljárás során is. Amint azt fentebb már említettem, az állami érdek áll összeütközésben egy alapvető joggal, itt az élethez, testi épséghez, egészséghez való joggal, ahol az utóbbi szükségképpen védelmet élvez. Álláspontom szerint, amennyiben tehát igazolhatóan az élet mentése, vagy személy egészségi állapotát érintő súlyos veszély miatt történik szabályszegés, a jogállami normáknak lehetőséget kell biztosítania az egyébként jogszerűen kirótt bírság megfizetése alóli mentesülésre, méltányossági eljárás keretében.

Intézkedéseim
I. A jelentésemben feltárt, alapvető jogokkal összefüggő visszásság orvoslása és jövőbeni bekövetkeztének megelőzése érdekében, az Ajbt. 37. §-a alapján felkérem a kormányzati tevékenység összehangolásáért és az igazságügyért, ezen belül a jogalkotás minőségének fejlesztéséért felelős közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy – a közlekedésrendészetért felelős belügyminiszterrel, valamint a közlekedésért felelős nemzeti fejlesztési miniszterrel együttműködésben – kezdeményezze a közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvényben szabályozott közigazgatási bírság kiszabására irányuló eljárás, valamint a Kkt. olyan tartalmú módosítását, amely alapján a szabályozás kiegészül azzal, hogy a hatóságnak meghatározott egészségügyi dokumentációk alapján, a jelentésemben szereplő egészségügyi szükséghelyzetben lehetőséget biztosít a követelés méltányossági eljárás keretében történő elengedésére, illetve a bírság összegének csökkentésére.
II. A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása és jövőbeni bekövetkeztének megelőzése érdekében, az Ajbt. 31. §-a alapján felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy intézkedjen annak érdekében, hogy az eljáró hatóságok az első fokú határozatok ellen benyújtott jogorvoslati kérelmeket minden esetben azok tartalma szerint, érdemben bírálják el, hogy ezáltal a jogorvoslati rendszer automatizmusából fakadó visszásságok elkerülhetőek, vagy mielőbb orvosolhatóak legyenek.

Budapest, 2012. július 25.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Vö. 60/2009. (V. 28.) AB határozat, ABK 2009. május, 559, 564. 
2 A Ket. eljárási alapelveinek, ezen belül a törvényesség alapelvének és a hivatalbóliság elvének érvényesülésével kapcsolatban részletesebben lásd az AJB-2180/2010. számú jelentés megállapításait.
3 OBH 4750/2008. számú ügy, a jelentés kiadásának időpontja: 2008. március.
4 A Kkt. 21/A. § (3) bekezdése szerint, ha a gépjárművet használatba vevő személy a bírság fizetésére kötelezett, és a jogerős határozatban megállapított bírságot határidőig nem fizette meg és azt tőle nem lehet behajtani, a bírság megfizetésére az üzemben tartót külön határozattal kell kötelezni.
5 A Kkt. 21/A. § (5) bekezdése alapján az […] igazolást az üzemben tartó a közigazgatási bírságot kiszabó határozat kézbesítését követő 8 munkanapon belül küldheti meg a hatóságnak.
6 Az Alkotmánybíróság ugyanakkor a szabályozással kapcsolatos koncepcionális ellenérveket, így például a közigazgatási bírságolás alkalmazását és a párhuzamos eljárás lehetőségével kapcsolatos kifogásokat elutasította.
7 AJB-3688/2009. számú jelentés
8 A közúti közlekedésről szóló 1988. évi I. törvény (Kkt.) 21. §
9 A Kkt. 21. § (4) bekezdés.
10 Az egészségügyi szükséghelyzettel kapcsolatban utalnom kell az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 2004-ben született OBH 1597/2004. számú jelentésére, amelyben annak kapcsán indított vizsgálatot, hogy az egyik klinika előtti fizető parkolóban kerékbilincset raktak egy család autójára azalatt, míg a szülők a gyermeket bevitték a kórházba. Az országgyűlési biztos vizsgálata során a felhívott jogszabályok – többek között az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.) figyelembe vételével, és az Alkotmánybírósági határozatokkal összhangban megállapította, hogy azokban az esetekben, amikor a beteg azonnali egészségügyi ellátásra szorul, továbbá állapotánál fogva az egészségügyi ellátás elérhetősége csak gépjárművel biztosítható, és az egészségügyi szolgáltató közvetlenül a közútról érhető el, az intézmény előtti közterületen elrendelt megállási és várakozási tilalom a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészéghez való alkotmányos jog sérelmének a közvetlen veszélyét idézheti elő.