Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-2273/2012 számú ügyben
(Kapcsolódó ügyek: AJB-661/2012., AJB-932/2012., AJB-942/2012., 
AJB-2033/2012., AJB-3232/2012., AJB-3425/2012.)

Előadó: dr. Farkas Zsuzsanna
Az eljárás megindulása
A „Válság vesztesei – a paragrafusok fogságában” címmel átfogó alapjogi projektet indítottam 2012-ben, amelynek keretében a gazdasági-pénzügyi, illetve az ehhez kapcsolódó társadalmi válság következményeinek egy meghatározott szeletével foglalkozom. A projekt fókuszába került az öngondoskodás és az állami felelősségvállalás mezsgyéjén elhelyezkedő társadalombiztosítási rendszer is, amely a pénzügyi nehézségek, azaz a válság időszakában is különös jelentőséggel bír és egyúttal jelentős változásokon megy át. A vizsgálat célja ennek kapcsán elsődlegesen a társadalombiztosítás területén bekövetkező változásokkal összefüggésben beérkező állampolgári panaszok alapján felmerülő esetleges eljárási visszásságok és fennálló jogszabályi hiányosságok feltárása volt.
2011 év végén, a magán-nyugdíjpénztári rendszerben bekövetkező változásokat sérelmezve több magán-nyugdíjpénztári tag fordult Hivatalunkhoz.
Tekintettel arra, hogy a beadványokban foglaltak alapján felmerült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével, valamint az egyenlő bánásmód követelményével és a tulajdonhoz való joggal kapcsolatos visszásság gyanúja, a „Válság vesztesei – a paragrafusok fogságában” projekt keretében az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 20. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam. A vizsgálat eredményes befejezése érdekében az Ajbt. 21.§ (1) és (2) bekezdése alapján, tájékoztatást kértem az ügykörért felelős nemzeti erőforrás minisztertől1, valamint a nemzetgazdasági minisztertől. 

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek
·	a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”];
·	az egyenlő bánásmód követelménye [Alaptörvény XV. cikk (2) bekezdés: „Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja.” ];
·	a tulajdonhoz való jog [Alaptörvény XIII. cikk (1) bekezdés: „Mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez.” ];

Alkalmazott jogszabályok 
1)	a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (Tny.)
2)	a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény;
3)	az Európai Unió tisztviselőinek és más alkalmazottainak nyugdíjbiztosítási átutalásáról és visszautalásáról, valamint egyes nyugdíjbiztosítási tárgyú és más kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2012. évi CXII. törvény.

A megállapított tényállás
1. Egymástól függetlenül hét magán-nyugdíjpénztári tag azt sérelmezte, hogy a Tny. 1. mellékletében meghatározott képlet alapján 2012. január 1-jétől a társadalombiztosítási nyugellátásuk összegének 75 százalékára jogosultak, annak ellenére, hogy ettől az időponttól kezdve tagdíj helyett nyugdíjjárulékot kell fizetniük az állami nyugdíjpillérbe. 
A beadványozók sérelmezték továbbá, hogy a hivatkozott jogszabály rendelkezései és a sajtóban megjelent közlemények egymásnak ellentmondanak. A hivatalos tájékoztatás szerint ugyanis a tagsági jogviszonyukat fenntartó pénztártagok 2012. január 1-je után teljes összegű társadalombiztosítási nyugellátásban részesülnek. A pénztártagok szerint a fenti helyzet jogbizonytalanságot eredményez, ezért nem tudnak kellően megalapozott döntést hozni a tekintetben, hogy 2012. március 31-éig visszalépjenek-e a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe.
2. A vizsgálat megindítását követően áttekintettem a Tny. magán-nyugdíjpénztári tagok társadalombiztosítási nyugellátásának meghatározására vonatkozó rendelkezéseit. 
A Tny. 12.§ (7) bekezdése szerint, ha a biztosított magán-nyugdíjpénztári tag, az öregségi nyugdíj összegét úgy kell megállapítani, hogy a 12.§ (1)-(5) bekezdése szerint kiszámított összeget meg kell szorozni az 1. mellékletben meghatározott szorzószámmal. A hivatkozott szorzószámot a következők szerint kell kiszámítani: SZ=h+(1-h) X 0,75, ahol: Sz = alkalmazásra kerülő szorzószám értéke és h = 2010. október 1. és 2011. november 30 között szerzett szolgálati idő/a teljesen elismert szolgálati idő. E képlet értelmében a magán-nyugdíjpénztári tagok társadalombiztosítási nyugdíjának csökkentése során az általános szabályok szerint kiszámított nyugdíjat a 2010. október 1-e előtt megszerzett szolgálati idő részarány 75 százalékának és 2010. október 1. és 2011. november 30. közötti időszakban szerzett szolgálati idő részarány 100 százalékának összegével kell megszorozni. 
3. A jogértelmezési kérdés hátterének tisztázása érdekében tájékoztatást kértem a nemzeti erőforrás minisztertől arról, hogy a magán-nyugdíjpénztári tagok társadalombiztosítási nyugellátásának összege hogyan alakul 2012. január 1-jétől. Azaz a magán-nyugdíjpénztári tagok 2010. október 1-je előtt jogosultságot szereznek-e a társadalombiztosítási nyugellátásuk összegének 75 százalékára, majd 2010. október 1. és 2011. november 30. közötti időszakban 100 százalékára, és azt követően ismételten 75%-ára, vagy pedig 2010. október 1-jét követően teljes mértékben az összeg 100 százalékára.
A nemzeti erőforrás miniszternek – a nemzetgazdasági miniszterrel egyetértésben – a magánnyugdíj-pénztári tagok nyugdíjának kiszámításával kapcsolatban adott tájékoztatása szerint „a magánnyugdíj-pénztári tagok a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény szerint a 2010. október 1-je előtti időre a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerből az általános számított nyugdíj 75%-ára, míg az azt követő 14hónapos tagdíj-átirányítás időszakára az általános számított nyugdíj 100%-ára jogosultak. 2012. január 1-jétől megszűnt a kötelező tagdíjfizetés, minden biztosított az állami nyugdíjpillérbe fizet nyugdíjjárulékot. Ezért erre az időszakra az általános szabályokat kell alkalmazni, a magán-nyugdíjpénztárban maradó tagoknak is a teljes állami nyugdíj jár az általános szabályok szerint. Természetesen a 2010. október 1-je előtti időre teljes állami nyugdíj azoknak jár, akik visszalépnek az állami nyugdíjrendszerbe. A felmerült félreértések elkerülése érdekében a közeljövőben várható a számítás részletszabályainak pontosítása a tavaly év végi törvénymódosításhoz kapcsolódóan”.
4. Mivel a nemzeti erőforrás miniszter rámutatott, hogy a kialakult helyzet következtében nem áll rendelkezésre kellő idő a megalapozott – a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe történő visszalépésről való – döntés meghozatalához, az ügyben külön is megkerestem nemzetgazdasági minisztert, és felkértem arra, hogy fontolja meg a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe történő visszalépésre nyitva álló határidő meghosszabbítását.
4.1 A Nemzetgazdasági Minisztérium államháztartásért felelős államtitkár megkeresésre adott válaszában tájékoztatást adott a magán-nyugdíjpénztári tagok 2012. január 1-jétől érvényes nyugellátási jogosultságaival, illetve a 2012. március 31-éig nyitva álló, a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe történő ismételt visszalépési lehetőséggel összefüggésben.
Az államtitkár válaszában kiemelte, hogy a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvény 40-43.§-ai, és 49.§-a szerint a teljes állami nyugdíj feltétele, hogy a magán-nyugdíjpénztári tag megszűntesse pénztártagságát és visszalépjen az állami nyugdíjrendszerbe. A fenti rendelkezés szerinti visszalépések 2012. március 31-ig lezárultak, és ezek után mindösszesen 75 ezer fő maradt a pénztártag. A tagokat a 2012. január 1-jétől hatályos szabályok szerint nem érte veszteség, hiszen a magán-nyugdíjpénztári tag tagsági jogviszonyának 2011. december 31-ét megelőző idejére az állami pillérből származó nyugdíja 75%-ára szerzett jogosultságot, (és a 14 hónapos tagdíj-átirányítás kompenzálásaként valójában hozzávetőleg 76 százalékra), s mindezt a magán-nyugdíjpénztári megtakarítások (felhalmozás) – a pénztár gazdálkodásának függvényében– egészíthették ki. Ugyanakkor 2012. január 1-jétől kizárólag az állami nyugdíjpillérbe lehet befizetni az egyéni nyugdíjjárulékokat és így az állami nyugdíjrendszerben szerez valamennyi biztosított nyugdíjvárományt. Ennek az volt az indoka, hogy a nyugdíjak értékállóságát egyedül az állami rendszer garantálhatja a magán-nyugdíjpénztári rendszer kiszámíthatatlanságával szemben. Ennek megfelelően a 2011. december 31-ét követő időszakra vonatkozóan a teljes állami nyugdíj (100%) jár az általános számítási szabályok szerint.
Az államtitkár arról is tájékoztatott, hogy a számítás részletszabályait rendezendő, az általánoshoz igazító szabályozás lépett hatályba 2012. augusztus 1-jével. Az Európai Unió tisztviselőinek és más alkalmazottainak nyugdíjbiztosítási átutalásáról és visszautalásáról szóló 2012. évi CXII. törvény szabályai szerint a magánnyugdíjpénztár tagok járulékfizetési kötelezettségének megfelelő nyugdíjszámítási szabály pontosítására került sor a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvényben. A magán-nyugdíjpénztári tagok számára ez évtől a tagdíjfizetés nem kötelező, viszont ők is megfizetik a Nyugdíjbiztosítási Alap javára a 10%-os mértékű nyugdíjjárulékot. Ezért a korábbi, 2010 októberétől 2011 decemberéig tartó időszakra a teljes nyugdíjjárulék megfizetésének megfelelően a teljes összegű nyugdíj megállapítását biztosító szabályt ki kellett terjeszteni az ezen túli időszakra is. Ennek megfelelően a Tny. 1. számú mellékletében található, a 75%-os és a 100%-os nyugdíjat megalapozó időszakok súlyozott átlagát meghatározó képlet módosítására került sor. 
4.2 Az államtitkár válaszában hangsúlyozta, hogy a visszalépési határidő meghosszabbítására törvényi rendelkezés hiányában nem volt mód. 

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ehhez szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az érintett jogszabályokat alkalmazó Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság és a további nyugdíjbiztosítási szervek az Ajbt. 18. § (1) bekezdés a) pontja szerint közigazgatási szervnek minősülnek, így tevékenységük vizsgálata ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
A vizsgálati keretekkel kapcsolatban rögzíthető, hogy az ombudsman számára egy adott jogi szabályozás alapjogi aspektusú vizsgálatára, valamint jogszabályi hiányosságával, tartalmi hibáival összefüggő intézkedések megfogalmazására a törvény lehetőséget teremt. 
A preventív alapjogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat alapján a biztos mandátuma keretei között marad akkor, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalbóli eljárás keretében, éppen a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi a jogalkotó szervek vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatban felmerülő alkotmányossági aggályokat.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontot nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait. Mindezt alátámasztandó, az Alkotmánybíróság maga a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”.
1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság számos határozatában kimondta, hogy a jogbiztonság kiemelkedően fontos jogállami érték, és ebből meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind a jogalkalmazó szervekre. Ahogyan pedig arra az Alkotmánybíróság felhívta a figyelmet a 30/2012. (VI. 27.) AB határozatában, az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése és az Alkotmány 2. § (1) bekezdése azonosan deklarálja az ún. jogállami klauzulát, tehát az eddig kialakított alkotmánybírósági gyakorlat relevánsnak tekinthető a vizsgálat során.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
2. Az Alaptörvény XV. cikkének (2) bekezdése tartalmazza a diszkrimináció tilalmát, mely szerint Magyarország az alapvető jogokat mindenkinek bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, fogyatékosság, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül biztosítja. A két évtizedes, töretlen és álláspontom szerint az Alaptörvény fenti rendelkezése alapján továbbra is irányadónak tekinthető alkotmánybírósági gyakorlat rögzíti, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként, egyenlő méltóságú személyként kell kezelnie, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni.
A megkülönböztetés alkotmányossága tekintetében az Alkotmánybíróság két mércét alkalmazott. Az alkotmányos alapjogok tekintetében megvalósuló egyenlőtlen bánásmód esetén annak alkotmányossága az alapvető jogok korlátozására irányadó szükségességi-arányossági teszt alapján ítélhető meg. Bár az Alkotmány – ahogyan az Alaptörvény is – szövegszerűen csak az alapvető jogok tekintetében tiltotta a hátrányos megkülönböztetést, az Alkotmánybíróság szerint e tilalom, ha a megkülönböztetés sérti az emberi méltósághoz való alapvető jogot, kiterjed az egész jogrendszerre. Abban az esetben, ha a megkülönböztetés nem az alkotmányos alapjogok kapcsán áll fenn, a szabályozás alkotmányellenessége akkor állapítható meg, ha a jogalkotó önkényesen, ésszerű indok nélkül tett különbséget az azonos helyzetű, azonos szabályozási kör alá vont jogalanyok között. 
Az alkotmánybírósági gyakorlat által kimunkált ún. ésszerűségi teszt alkalmazásával állapítható meg, hogy egy adott normatív szabályozás, jogalkalmazói gyakorlat vagy egyedi döntés ellentétes-e a hátrányos megkülönböztetés alkotmányi tilalmával. Az ésszerűségi teszt egyrészt egy összehasonlíthatósági, másrészt egy indokolhatósági próbából áll. Az összehasonlíthatósági próba során azt kell vizsgálni, hogy a megkülönböztetés azonos helyzetben lévő jogalanyok között merül-e fel, az indokolhatósági próba pedig annak vizsgálatát jelenti, hogy ha azonos csoportba tartozók között áll fenn a megkülönböztetésnek van-e tárgyilagos mérlegelés szerinti ésszerű indoka.
3. Az Alaptörvény XIII. cikk (1) és (2) bekezdése rendelkezik arról, hogy mindenkinek joga van a tulajdonhoz és az örökléshez. A tulajdon társadalmi felelősséggel jár. Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből, törvényben meghatározott esetekben és módon, teljes, feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet. Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján a tulajdonhoz való jog mindenkit megillető alapvető jog, mind magánszemély, mind jogi személy a tulajdonjog alanya lehet, ezeknek az alanyoknak azonosak a jogai és a kötelezettségei. A tulajdonjog alkotmányjogi és funkcionális értelemben a személyes autonómiát közvetlenül, illetve közvetetten biztosító alapvető jog.2
Az alkotmányos tulajdonvédelem köre és módja nem szükségképpen követi a polgári jogi fogalmakat. Ebben az értelmezésben a tulajdonhoz való jog alapvető jog, így az alkotmányos tulajdonvédelem túlterjeszkedik a polgári jogi tulajdonvédelmen. Ez az értelmezés a tulajdonvédelemnek tágabb teret nyit. A tulajdonvédelem nemcsak az ingatlanokra, hanem az ingó tulajdonra és bizonyos, polgári jogilag tulajdonnak nem minősülő vagyoni értékű jogokra, valamint a közjogi várományokra is kiterjed.

III. A vizsgálat érdemében
Az Országgyűlés 2011. december 21-én fogadta el a Magyarország gazdasági stabilitásáról szóló 2011. évi CXCIV. törvényt, amely módosította a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény 19. § (2) bekezdését. A módosítás következtében a magán-nyugdíjpénztári tagok számára 2012. január 1-jétől a tagdíjfizetés nem kötelező, viszont kötelező jelleggel ők is megfizetik a Nyugdíjbiztosítási Alap javára a tíz százalékos mértékű nyugdíjjárulékot.
Lényeges ennek kapcsán kiemelni, hogy a magán-nyugdíjpénztári befizetésekhez kapcsolódó törvénymódosításokról szóló 2010. évi CI. törvény már korábban megteremtette annak alapját, hogy a magán-nyugdíjpénztári tagok tagdíját átmenetileg 2010. november 1-je és 2011. december 31-e közötti időszakban a Nyugdíjbiztosítási Alapba irányítsák, ennek következtében a magán-nyugdíjpénztári tagok tagdíjfizetése helyett járulékfizetés valósult meg a Nyugdíjbiztosítási Alap részére. A tagdíj átirányítással párhuzamosan a Nyugdíjreform és Adósságcsökkentő Alapról, és a szabad nyugdíjpénztár-választás lebonyolításával összefüggő egyes törvénymódosításokról szóló 2010. évi CLIV. törvénnyel bevezetésre került a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvényben az 1. számú melléklet. 
E melléklet rendelkezik a magán-nyugdíjpénztári tagok társadalombiztosítási nyugellátásának kiszámítása során alkalmazásra kerülő szorzószám meghatározásáról. A képlet a magán-nyugdíjpénztári tagoknak a 2010 októberétől 2011 decemberéig tartó időszakra teljes összegű társadalombiztosítási nyugdíj-megállapítást biztosított. Ugyanis a magán-nyugdíjpénztári tagok társadalombiztosítási nyugdíjának csökkentése során az általános szabályok szerint kiszámított nyugdíjat a 2010. október 1-je előtt megszerzett szolgálatiidő-részarány 75 százalékának és a 2010. október 1. és 2011. november 30. közötti időszakban szerzett szolgálatiidő-részarány 100 százalékának összegével kellett megszorozni. 
Megállapítható volt, hogy a kötelező tagdíjfizetés megszüntetésével egyidejűleg azonban nem került sor a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló törvényben a magán-nyugdíjpénztári tagok járulékfizetési kötelezettségének megfelelő nyugdíjszámítási szabály pótlására. A jogalkotó ugyanis nem terjesztette ki a korábbi, 2010 októberétől 2011 decemberéig tartó időszakra a teljes nyugdíjjárulék megfizetésének megfelelően a teljes összegű nyugdíj-megállapítást biztosító szabályt az ezen túli időszakra is. 
Álláspontom szerint a kötelező tagdíjfizetés megszűnésének időpontjától kezdve, azaz 2012. január 1-jétől a társadalombiztosítás nyugellátás összegének megállapítása szempontjából a magán-nyugdíjpénztári tagok és a kizárólag társadalombiztosítási nyugdíjrendszerben résztvevő biztosítottak a szabályozás szempontjából azonos csoportba tartozó jogalanyok. A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 1. sz. mellékletének – a magán-nyugdíjpénztári tagok társadalombiztosítási nyugellátásának kiszámítása során alkalmazásra kerülő szorzószám meghatározása – 2012. augusztus 1-jéig hatályos rendelkezéseiből azonban megállapítható volt, hogy a magán-nyugdíjpénztári tagokat a teljes nyugdíjjárulék megfizetése ellenére nem illette meg a 2011. december 31-ét követő időszakra vonatkozóan az általános szabályok szerint kiszámított teljes állami nyugdíj.
Mindebből levonható volt az a következtetés, hogy az adott szabályozási koncepción belül a társadalombiztosítási nyugellátás összegének a 2011. december 31-ét követő időszakra vonatkozó meghatározása szempontjából eltérő szabályozás vonatkozott a magán-nyugdíjpénztári tagokra és a kizárólag a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerben biztosított személyekre. Ez a szabályozási elem az egyéb helyzet szerinti hátrányos megkülönböztetés tilalmába ütközik, mert a megkülönböztetésnek tárgyilagos mérlegelés szerint nem volt ésszerű indoka, azaz önkényes volt. A magán-nyugdíjpénztári tagok ugyanis 2012-től kötelező jelleggel megfizetik a Nyugdíjbiztosítási Alap javára a tíz százalékos mértékű nyugdíjjárulékot, ugyanúgy, mint a kizárólag társadalombiztosítási nyugdíjrendszerben biztosított személyek. Azonban azonos mértékű járulékfizetés ellenében nem illette meg őket a 2011. december 31-ét követő időszakra vonatkozóan a teljes állami nyugdíj. 
Mindezek alapján megállapítottam, hogy a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 1. számú mellékletében – 2012. augusztus 1-jéig hatályos –meghatározott képletnek a társadalombiztosítási nyugellátás összegének 2011. december 31-ét követő időszakra vonatkozó meghatározása hátrányos módon különböztette meg a magán-nyugdíjpénztári tagokat, ezzel pedig sértette az egyenlő bánásmód követelményét.
2. Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján a tulajdonvédelem nem csupán a dologi jogokra – ingókra és ingatlanokra – terjed ki, hanem a vagyoni értékkel bíró jogosultságokra is, továbbá a még meg nem szerzett javakra, az ún. közjogi várományokra is. Az Alkotmánybíróság a társadalombiztosítási várományokra vonatkozóan megállapította, hogy a váromány, a szó legtágabb értelmében olyan jövőbeli jogszerzést lehetővé tevő függő jogi helyzet, amelyben a jogszerzés feltételei részben megvannak, míg további feltételei a jövőben vagy bekövetkeznek, vagy sem. Szűkebb értelemben várományon valamely alanyi jog megszerzésének jogilag biztosított lehetőségét értjük, amelytől a várományost az ellenérdekű fél önkényesen nem foszthatja meg.3 Az alkotmányjogilag védett váromány ezért az Alkotmánybíróság szerint a nyugdíjszolgáltatásra általánosságban vonatkozik.4
Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint mindazon társadalombiztosítási szolgáltatások esetében, ahol a biztosítási elem szerepet játszik, a szolgáltatások csökkentésének vagy megszüntetésének alkotmányossága a tulajdonvédelem ismérvei szerint bírálandó el.5 A kötelező társadalombiztosítás ugyanis elvonja azokat az eszközöket, amelyekkel az érintett a saját kockázatára maga gondoskodhatott volna magáról és családjáról, s ezt a vagyont a társadalombiztosítás szolgálatába állítja úgy, hogy a biztosított a szolidaritás alapján másokról is gondoskodni tudjon. Ebből a szempontból, a járulékokkal fedezett időszakra jár a nyugdíj.6
Mindebből az következik, hogy a szolgáltatások és a várományok védelme attól függően is erősebb, hogy áll-e velük szemben a jogosultnak anyagi szolgáltatása. A járulék fejében járó társadalombiztosítási szolgáltatások megvonását vagy jogalapjának kedvezőtlen megváltozását a tulajdonjog korlátozásának ismérvei szerint kell megítélni.7
A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 1. számú mellékletének – 2012. augusztus 1-jéig hatályos – rendelkezései szerint a magán-nyugdíjpénztári tagok 2011. december 31-ét követő időszakra a teljes mértékű nyugdíjjárulék megfizetése ellenére alacsonyabb összegű állami nyugdíjra – az általános szabályok szerint kiszámított nyugdíj 75 százalékára – voltak jogosultak. Mindezzel pedig az állam úgy csökkentette a későbbi nyugdíjjogosultság összegét, hogy azt közérdekű cél nem indokolta.
Álláspontom szerint a jogalkotó a fenti jogszabályi rendelkezéssel a tulajdonhoz való jog által védett jogosultságot korlátozott. Minderre tekintettel megállapítom, hogy a társadalombiztosítási nyugellátásáról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 2012. augusztus 1-jéig hatályos 1. számú mellékletében meghatározott képlet a magán-nyugdíjpénztári tagoknak tulajdonhoz való jogával összefüggő visszásságot idézett elő.
3. A panaszosok beadványaikban sérelmezték, hogy a már többször hivatkozott jogszabály rendelkezései és a sajtóban megjelent közlemények egymásnak ellentmondanak. A hivatalos tájékoztatás szerint a tagsági jogviszonyukat fenntartó pénztártagok 2012. január 1-je után teljes összegű társadalombiztosítási nyugellátásban részesülnek. A nemzeti erőforrás miniszternek a válaszából is megállapítható volt, hogy 2012. január 1-jétől a magán-nyugdíjpénztárban maradó tagoknak is a teljes állami nyugdíj jár az általános szabályok szerint. Ugyanis 2012. január 1-jétől megszűnt a kötelező tagdíjfizetés, minden biztosított az állami nyugdíjpillérbe fizet nyugdíjjárulékot. Válaszában jelezte, hogy a felmerült félreértések tisztázása érdekében a közeljövőben várható – a tavalyi év végi törvénymódosításhoz kapcsolódóan – a számítás részletszabályainak pontosítása 
Mindezek alapján igazolt a panaszban hivatkozott kifogás, miszerint az állami szervek hivatalos kommunikációja nem állt összhangban a jogszabályi előírásokkal, ami bizonytalansághoz, zavarhoz és kiszámíthatatlansághoz vezetett, így a Tny. 1. számú mellékletében – 2012. augusztus 1-jéig hatályos – meghatározott képlet rendelkezése visszásságot okozott a jogbiztonság követelményével összefüggésben is. 

Intézkedéseim
Tekintettel arra, hogy a jogalkotó a vizsgálatom kezdeményezésének megfelelően, a Tny. 1. mellékletében meghatározott képlettel – a magán-nyugdíjpénztári tagok társadalombiztosítási nyugellátásának kiszámítása során alkalmazásra kerülő szorzószám meghatározása – összefüggésben, a magán-nyugdíjpénztári tagok 2011. december 31-ét követő időszakra vonatkozó társadalombiztosítási nyugdíjának összegével kapcsolatban felmerülő visszásságot orvosolta, e kérdéskört illetően további intézkedést nem kezdeményezek.
Az Európai Unió tisztviselőinek és más alkalmazottainak nyugdíjbiztosítási átutalásáról és visszautalásáról, valamint egyes nyugdíjbiztosítási tárgyú és más kapcsolódó törvények módosításáról szóló 2012. évi CXII. törvény 30. § (2) bekezdése módosította a Tny. 1. számú mellékletét. A módosítással egyértelművé vált, hogy a pénztártagok a 2011. december 31-ét követő időre, teljes összegű társadalombiztosítási nyugdíjra jogosultak. 

Budapest, 2012. november 28.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Jelenleg emberi erőforrások minisztere.
2 64/1993. (XII. 22.) AB határozat
3 51/2007. (IX.15.) AB határozat 
4 103/2010. (VI.10.) AB határozat 
5 43/1995. (VI.30.) AB határozat 
6 42/1997. (VII.1.) AB határozat 
7 43/1995. (VI.30.) AB határozat