Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-1624/2012. számú ügyben

Előadó:	dr. Zemplényi Adrienne
Az eljárás megindulása
A panaszos azért fordult hivatalomhoz mivel sérelmezte, hogy a terhességi gyermekágyi segély lejárta után előterjesztett gyermekgondozási díj iránti kérelmét az egészségpénztár elutasította, a már folyósított összeget pedig visszakövetelte, arra hivatkozással, hogy nem tekinthető biztosítottnak, így nem illeti meg az ellátás.
Tekintettel arra, hogy a beadványban foglaltak felvetették a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével, valamint a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásság gyanúját, ezért az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 18. § (1) bekezdése alapján az ügyben vizsgálatot indítottam. 
A vizsgálat eredményes befejezése érdekében az Ajbt. 21. § (1) bekezdése alapján megkerestem a Dél-alföldi Regionális Egészségbiztosítási Pénztár igazgatóját, akitől konkrét kérdések vonatkozásában kértem tájékoztatást.

A megállapított tényállás
A panaszos 2005. augusztus 1-től fennálló munkaviszonya 2009. január 30-án megszűnt. 2009. február 2-án a Dél-alföldi Regionális Munkaügyi Központnál kérelmet nyújtott be álláskeresőként történő regisztrálása és álláskeresési járadék megállapítása iránt. A kirendeltség helyt adott kérelmének és 2009. február 2-tól 2009. október 26-ig álláskeresési járadékot folyósított számára. A járadék lejártát követően benyújtotta álláskeresési segély megállapítása iránti kérelmét, így 2009. október 28-tól – 2009. november 19-ig álláskeresési segélyben részesült. 2009. november 20-án megszületett első gyermeke, így terhességi gyermekágyi segélyre (továbbiakban: TGYÁS) vált jogosulttá. A munkaügyi központ ez utóbbi ellátás folyósításának megkezdésével egyidejűleg elrendelte az álláskeresési segély folyósításának szünetelését.
A TGYÁS időtartamának lejártát megelőzően, 2010. április 19-én a panaszos gyermekgondozási díj (továbbiakban: GYED) iránti kérelmet terjesztett elő a Dél-alföldi Regionális Egészségbiztosítási Pénztár (továbbiakban: REP) Bács-Kiskun Megyei Kirendeltségénél. Beadványában kérte, hogy az ellátást a TGYÁS lejártának időpontjától, 2010. május 7-től kezdődően állapítsák meg számára. A REP Kiskunhalasi Ügyfélszolgálati Irodája azonban a GYED iránti kérelmét elutasította. A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (továbbiakban: Ebtv.) 42/A § (1) bekezdés a) pontja értelmében ugyanis GYED-re kizárólag a biztosított szülő jogosult. Azt pedig, hogy mely személy tekinthető biztosítottnak, a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény (továbbiakban: Tbj.) 5. § (1) bekezdése állapítja meg. Ez alapján biztosítottnak kell tekinteni a valamely foglalkoztatási jogviszonyban munkát végző vagy tanulmányokat folytatókat, illetve az álláskeresési támogatásban részesülő személyeket. Tekintettel azonban arra, hogy az ellátás igénylésének időpontjában a panaszos munkaviszonnyal nem rendelkezett és a TGYÁS időtartamára a munkaügyi központ az álláskeresési segély folyósítását is szüneteltette, így a szükséges biztosítási jogviszonnyal nem rendelkezett – nem volt biztosított –, azaz GYED-re sem vált jogosulttá. A panaszos ezt követően – annak érdekében, hogy ismét biztosítottá váljon – kérelmet nyújtott be a munkaügyi központhoz, hogy intézkedjen az álláskeresési segély szünetelésének megszüntetéséről és rendelje el annak továbbfolyósítását. Kérelme alapján a Dél-alföldi Regionális Munkaügyi Központ Kiskőrösi Kirendeltsége 2010. május 7-től elrendelte az álláskeresési segély továbbfolyósítását azzal, hogy az ellátás megszűnésének napja 2010. július 12.
Mivel így ismét biztosítottá vált – az ezt igazoló határozatra történő hivatkozással –, 2010. május 10-én újabb GYED iránti kérelmet terjesztett elő a REP-nél. Az egészségbiztosítási pénztár ezek alapján visszavonta a korábbi elutasító határozatát és 2010. május 7-től megállapította a gyermekgondozási díjra való jogosultságát. Így részére a 2010. május 7-től – 2010. május 31-ig tartó időszakra 38.458 forint, illetve a 2010. június 1-jétől – 2010. június 30-ig tartó időszakra 46.150 forint összegű GYED ellátást folyósítottak. 
Időközben azonban 2010. május 18-án, a munkaügyi kirendeltség – arra történő hivatkozással, hogy május 7-től a panaszos gyermekgondozási díjban részesül és egyidejűleg két ellátást nem folyósíthatnak a számára –, 2010. május 7. napjára visszamenőlegesen, ismételten elrendelte az álláskeresési ellátás szüneteltetését. A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény 29. § (1) bekezdés a) pontja szerint ugyanis szüneteltetni kell az álláskeresési járadék folyósítását, ha az álláskereső terhességi gyermekágyi segélyre, gyermekgondozási díjra, illetőleg gyermekgondozási segélyre való jogosultságának megállapítását jelenti be.
A munkaügyi hatóság szünetelést elrendelő határozatát a panaszos 2010. július 13-án megküldte a REP-nak. Ennek következtében az egészségpénztár a korábban hozott határozatát felülvizsgálta és – a 2010. július 16-án kelt határozatával – ismételten azt állapította meg, hogy mivel az álláskeresési segély újbóli szünetelésével ismét az a helyzet állt elő, mely szerint a panaszos a GYED igénylésének időpontjában – május 7-én – nem volt biztosított, így nem jogosult a GYED-re. Egyúttal kötelezte a panaszost a már kifizetett – immár jogalap nélkül felvett –, összesen 84.608 forint összegű ellátás visszafizetésére. 
A gyermekgondozási díj visszavonása tárgyában hozott határozat ellen a panaszos fellebbezéssel élt és kérte, hogy mentesítsék a GYED összegének visszafizetése alól, illetve továbbra is fenntartotta a gyermekgondozási díj folyósítása iránti igényét. A fellebbezés következtében az Országos Egészségbiztosítási Pénztár a kötelező határozatot felülvizsgálta. Az elsőfokú hatóság GYED visszavonása, illetve GYED iránti igény elutasítása tárgyában hozott döntését helybenhagyta, a visszafizetésre kötelező határozatot pedig részben megváltoztatta. A 2010. május 7-től – május 31-ig tartó terjedő időszakra kiutalt GYED összegének visszafizetése tárgyában megállapította, hogy annak felvétele nem róható a panaszos terhére, így annak visszafizetésére nem kötelezhető, ugyanakkor a 2010. június 1-jétől – június 30-ig terjedő időszak vonatkozásában – mivel a panaszos a munkaügyi központ május 18-án kelt határozatát csak jelentős késéssel, 2010. július 13-án küldte meg a REP-nek, azaz neki felróható módon járt el – a kiutalt 46.154 forint összegű ellátás visszafizetési kötelezettségét fenntartotta. 
A panaszos ezt követően újabb kérelmet nyújtott be a Dél-alföldi Regionális Egészségpénztárhoz, amelyben kérte, hogy méltányosságból tekintsenek el a jogosulatlanul felvett GYED összegének visszafizetésétől, illetve méltányossági jogkörben engedélyezzék, hogy gyermekgondozási díjban részesüljön. A REP a GYED visszafizetése tárgyában helyt adott a kérelmének és eltekintett a jogosulatlanul felvett ellátás visszafizetésétől, a méltányosságból engedélyezhető gyermekgondozási díj folyósítása iránti kérelmét azonban elutasította.

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek
-	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye. „Magyarország független, demokratikus jogállam.” {Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés}
-	A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga. „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.” {Alaptörvény 16. cikk (1) bekezdés}
-	 „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges”. (Alkotmány 67. § (1) bekezdés)

Alkalmazott jogszabályok
-	1991. évi IV. törvény a foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról (Flt.)
-	1997. évi LXXX. törvény a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről (Tbj.)
-	1997. évi LXXXIII. törvény a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól (Ebtv.)
-	217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelet a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény végrehajtásáról

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, megyei bírósági végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Elsőként azt vizsgáltam, hogy az ügyben érintett szervekre kiterjed-e a hatásköröm. Tekintettel arra, hogy az egészségbiztosítási szervekről szóló 319/2010. (XII. 27.) Korm. rendelet 1. §-a szerint az egészségbiztosítási szervek: az Országos Egészségbiztosítási Pénztár, valamint a fővárosi és megyei kormányhivatalok egészségbiztosítási pénztári feladatokat ellátó szakigazgatási szervei, amelyek az Ajbt. 18. § (1) bekezdés a) pontja szerint közigazgatási feladatot ellátó szervnek tekintendőek, így tevékenységük vizsgálata az Ajbt. 18. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik.
Az Ajbt. 28. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa az általa lefolytatott vizsgálatról jelentést készít, amely tartalmazza a feltárt tényeket és az ezeken alapuló megállapításokat és következtetéseket.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. [Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.]
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait.
1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye azonban nem korlátozódik kizárólag a jogalkotás szférájára, nem csupán a normák egyértelműségét követeli meg, hanem azt is, hogy az egyes jogintézmények működése, vagyis a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. [Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat]
Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet arra, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van. Továbbra is irányadó alkotmánybírósági tézis, hogy a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. A közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik, a jogkorlátozásra adott felhatalmazást pedig törvényi szinten pontosan kell meghatározni. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. [Vö. 72/1995. (XII. 15.) AB határozat.]
2. Az Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdése alapján minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz. A védelem és gondoskodás a család, az állam és a társadalom kötelessége, mint ahogyan azt a korábban hatályban lévő Alkotmány konkrétan nevesítette is. A gyermeknek elsődlegesen a családtól kell a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia, ezt azonban kiegészíti, meghatározott esetben pedig pótolja, helyettesíti az állami intézményvédelmi kötelezettség. [OBH 2057/2008, OBH 2223/2008, AJB 3432/2009.]
Az elsődleges családi védelem elősegítése, más szempontból a gyermeknek a családban történő nevelkedéséhez való joga olyan jogosultság, amely egyaránt fakad a vonatkozó nemzetközi dokumentumok rendelkezéseiből, valamint ezt diktálja a gyermekvédelem alaptézise, a gyermek mindenek felett álló érdekének érvényre juttatása is. [A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény 18. cikke szerint biztosítani kell „annak az elvnek az elismertetését, amely szerint a szülőknek közös a felelősségük a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért. A felelősség a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért elsősorban a szülőkre, illetőleg, adott esetben a gyermek törvényes képviselőire hárul. Ezeket cselekedeteikben mindenekelőtt a gyermek mindenek felett álló érdekének kell vezetnie. Az Egyezményben említett jogok biztosítása és előmozdítása érdekében a részes államok megfelelő segítséget nyújtanak a szülőknek és a gyermek törvényes képviselőinek a gyermek nevelésével kapcsolatban reájuk háruló felelősség gyakorlásához, és gondoskodnak gyermekjóléti intézmények, létesítmények és szolgálatok létrehozásáról”.] Elsődlegesen ugyanis a családban nevelkedés biztosítja a gyermekek személyiségének kibontakoztatását, a testi, szellemi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, egészségét felnevelkedését és jólétét. Az állam ennek alapján a megfelelő jogalkotási és jogalkalmazási eszközök igénybevételével segítenie kell a családokat (ezen értve főként a szülőket, adott esetben más közeli hozzátartozókat is) feladatuk teljesítése érdekében. Az alkotmányi alapoknak megfelelően a gyermekvédelmi törvény alapelvei között kiemelten rendelkezik a gyermek családban történő nevelkedését elősegítő állami feladatokról, ellátásról.

III. Az ügy érdeme tekintetében
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 40. § (1) bekezdése és a törvény végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelet alapján, az egészségbiztosítás a gyermek születése esetén a jogosultsági feltételekkel rendelkező anyát terhességi-gyermekágyi segélyben részesíti, amely ellátás – az elnevezése ellenére – biztosítási jogviszonyhoz kötött egészségbiztosítási pénzbeli ellátás. Az ellátás feltétele – a panasz benyújtásakor hatályos szabályozás szerint –, kizárólag az volt, hogy az igénylő a szülést megelőző két éven belül legalább 180 napon át biztosított legyen. A panaszos ennek a feltételnek megfelelt, így a jogszabályban megállapított időtartamig – 168 napig – TGYÁS-ban részesült.
A TGYÁS lejártával a panaszos GYED-et kívánt igényelni. A GYED megállapításához azonban egyidejűleg két feltételnek is meg kellett felelnie. Egyrészről, hogy a gyermek születését megelőző két éven belül legalább 180 napon át biztosított volt, illetve magának az igény benyújtásának időpontjában is biztosítottnak kellett lennie. 
A panaszos azonban – bár rendelkezett az ellátás megállapításához szükséges biztosítási idővel – az igénye benyújtásakor nem volt biztosított, hiszen a TGYÁS időtartama már lejárt, az álláskeresési ellátását pedig – a TGYÁS folyósítása miatt – a munkaügyi központ szüneteltette. A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. törvény 29. § (1) bekezdés a) pontja értelmében ugyanis szüneteltetni kell az álláskeresési járadék folyósítását, ha az álláskereső terhességi gyermekágyi segélyre, gyermekgondozási díjra, illetőleg gyermekgondozási segélyre való jogosultságának megállapítását jelenti be.
A Dél-Alföldi Regionális Egészségbiztosítási Pénztár igazgatója megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy a panaszos GYED iránti kérelmét azért utasították el, mivel a Tbj. 5. § (1) bekezdés d) pontja értelmében kizárólag az álláskeresési támogatásban részesülő személy tekinthető biztosítottnak. Akinek ezen ellátását szüneteltetik, az nem biztosított. Mivel a panaszos pénztáruknak bemutatta az ellátás szünetelését elrendelő határozatot, a REP-nak mint jogalkalmazó szervnek szükségszerűen meg kellett állapítania a biztosítási jogviszony hiányát, s egyúttal el kellett utasítania a GYED iránti kérelmet.
Az igazgató arról is tájékoztatott, hogy korábban eltérő szabályozás érvényesült, mivel a szünetelés időtartama biztosításban eltöltött időnek minősült. A jogalkotó azonban e jogszabályt – az egyes adótörvények módosításáról szóló 2007. évi CXXVI. törvény 219. § (1) bekezdésével – megváltoztatta, s e kedvezményt megszüntette.
Álláspontja szerint az egymásnak ellentmondó jogszabályi rendelkezések eredményezik azt, hogy az álláskeresési támogatásban részesülő személy a GYED-et nem tudja igénybe venni. Ha ugyanis ez utóbbi ellátásra való jogosultság megszerzését bejelenti a munkaügyi központnak, akkor e szervnek az álláskeresési ellátás folyósítását szüneteltetnie kell. Viszont ha ezt megteszi, akkor az igénylő – biztosítotti státusza megszűnése miatt – elveszíti a GYED-re való jogosultságát. A jogalkotó szándéka pedig nyilvánvalóan nem irányulhatott arra, hogy a korábban álláskeresési támogatásban részesült személyeket kizárja a GYED-re jogosultak köréből. Emiatt az Országos Egészségbiztosítási Pénztár az elmúlt években több alkalommal kezdeményezte a jogszabályok módosítását, s a korábbi állapotnak megfelelő szabályozást, azonban arra nem került sor. 
A panaszos ügyével kapcsolatban ugyanakkor arról tájékoztatott, hogy – az ombudsmani eljárás következtében –, méltányolva a fent vázolt visszás jogi helyzetet, a panaszos részére előírt visszafizetési kötelezettség elengedéséről döntött, illetve – mivel méltányossági GYED megállapítására nem volt lehetősége – így a panaszos részére gyermekgondozási segélyt állapítottak meg.
Ezzel kapcsolatban a következőket kívánom megállapítani. A vonatkozó jogszabályok áttekintése alapján megállapítható, hogy az érintett szervek eljárásuk során a hatályos tételes jogi előírásoknak megfelelő döntéseket hoztak. A hatályos szabályozás értelmében ugyanis valóban nincs lehetőség arra, hogy – az egyébként arra jogosult személy – egyidejűleg két ellátást vegyen igénybe. Jelen esetben a panaszos az álláskeresési segély időtartamát sem merítette ki, azaz jogosult volt az álláskeresési ellátásra, illetve rendelkezett a GYED folyósításához szükséges biztosítási idővel is. Ennek ellenére mégsem juthatott hozzá, az Őt (és gyermekét) megillető gyermekgondozási díjhoz. Ennek oka a jogalkalmazó szervek rossz eljárási gyakorlata. Ilyen esetben ugyanis a jogalkalmazó szerveknek egymással együttműködve arra kell törekedniük, hogy az igénylő „hozzájusson” az őt megillető ellátáshoz. Különösen így van ez, ha az ellátás a gyermekvállalás támogatására, a gyermek nevelése érdekében folyósított pénzbeli ellátásra vonatkozik.
Jelen esetben a munkaügyi központnak és az egészségpénztárnak az igénylő részére kedvezőbb ellátás megállapítása érdekében együtt kellett volna működnie. Budapest Főváros Kormányhivatala Munkaügyi Központ Hatósági Osztályának tájékoztatása szerint ugyanis ilyen esetekben azt az eljárást követik, mely szerint a munkaügyi központ megállapítja az igénylő részére az álláskeresési járadékot, amely által biztosítottnak minősül, azaz jogosulttá válik a gyermekgondozási díjra. Az egészségpénztár pedig a járadék megállapítását követő naptól állapítja meg a gyermekgondozási díjra való jogosultságot, így az álláskeresési járadék e naptól történő megszüntetése nem érinti az igénylő biztosítotti jogviszonyát. A jogalkalmazó szervek ezen gyakorlata így lehetőséget biztosít arra, hogy a szükséges biztosítási idővel rendelkező, de a munkáját időközben elveszítő jogosult hozzájusson a gyermekgondozási díjhoz.
Mindezek alapján megállapítom, hogy az egészségpénztár azon gyakorlata, mely szerint az álláskeresési ellátásra jogosult igénylő részére nem tette lehetővé a gyermekgondozási díj igénylését, a jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való joggal, valamint a gyermekek gondoskodáshoz és védelemhez való jogával összefüggő visszásságot okozott.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásság jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 32. § (1) bekezdése alapján felkérem a Bács-Kiskun Megyei Kormányhivatal Egészségbiztosítási Pénztár Szakigazgatási Szervének igazgatóját, hogy tekintse át, és vizsgálja felül az irányítása alá tartozó szervezet gyermekgondozási díj megállapításával kapcsolatos gyakorlatát.
A konkrét üggyel kapcsolatban – tekintettel arra, hogy a panaszban foglalt sérelmet az ombudsmani eljárás következtében orvosolták – további intézkedést nem kezdeményezek.

Budapest, 2012. március 23.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.