Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-1354/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Szabó-Tasi Katalin
Az eljárás megindulása
Beadványában egy fogvatartott a Márianosztrai Börtön és Fegyház (a továbbiakban: börtön) parancsnokának első fokú, és a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokának másodfokú, a büntetés végrehajtásának félbeszakítására irányuló kérelmét elutasító döntéseit sérelmezve fordult hozzám azt panaszolva, hogy a félbeszakítás iránti kérelmét jogszabályellenesen utasították el. 
A beadvány alapján a jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásság gyanúja miatt az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 20. § (1) bekezdésében biztosított jogkörömben eljárva vizsgálatot indítottam. A vizsgálat során az Ajbt. 21. § (1) bekezdése alapján a börtön parancsnokától, továbbá a büntetés-végrehajtás országos parancsnokától kértem tájékoztatást a beadványban felvetettekkel kapcsolatos jogi álláspontjukról, valamint az üggyel összefüggésben eddig megtett vagy megtenni kívánt intézkedéseikről.

A megállapított tényállás 
Panaszos beadványában előadta, hogy 2011 augusztusában büntetés-félbeszakítás iránti kérelmet adott be a börtön parancsnokához, melyet első fokon 2011. szeptember 16-án elutasítottak. Állítása szerint az elutasító határozatot a jogszabály által előírt környezettanulmány beszerzését megelőzően, annak hiányában hozták meg. Fellebbezett, de kérelmét másodfokon az országos parancsnok is elutasította. Sérelmezte, hogy az indoklás arra is kitér, hogy nem rendelkezik olyan szakképesítéssel, amely alkalmassá tenné őt élettársa otthona felújítási munkálatainak elvégzésére, illetve hogy semmilyen forrásból nem győződtek meg édesanyja hivatkozott, súlyos egészségügyi állapotáról. Kérelmében arra is hivatkozott, hogy élettársával való viszonyát is szerette volna rendezni. Sérelmezte, hogy az iratanyagából élettársi kapcsolata minőségét, tartalmát is minősítették.
A panasz alapján – rövid úton – tájékoztatást kértem a Márianosztrai Börtön és Fegyház munkatársától, majd – tekintettel arra, hogy az elítéltet időközben a Szombathelyi Országos Büntetés-végrehajtási Intézet érintésével a Sopronkőhidai Fegyház és Börtönbe helyezték át –, ez utóbbi intézettől. Az elítélt iratanyagának megküldését követően megbizonyosodtam arról, hogy az elsőfokú elutasító határozatot a környezettanulmány beérkezése előtt hozták meg, továbbá hogy az elítélt édesanyjának egészségi állapotáról rövid úton nem, csak a környezettanulmány elkészítésekor győződtek meg. 
A börtön a 2011. augusztus 18-án kelt, és aznap érkeztetett átiratában (Fny-1087/744/2011.) kérte fel a társszervet, a Fővárosi Kormányhivatal Igazságügyi Szolgálatát a környezettanulmány elkészítésére. A Kormányhivatal a környezettanulmányt (Kt/144/2011.) 2011. szeptember 18-án végezte el, és szeptember 21-én foglalta írásba. Az iratról a postázás-érkeztetés dátuma nem állapítható meg. Mindemellett az elsőfokú elutasító határozatot (Fny.1668/43/2011.) a börtönparancsnok 2011. szeptember 16-án hozta meg, amely ellen az elítélt 2012. szeptember 22-i dátumú beadványával fellebbezett. A másodfokú határozat (12-1-Bo-7/2011.) 2011. október 18-i keltezésű.
Megkeresésemre adott válaszában a börtön parancsnoka előadta, hogy a kérelemben megadott adatok pontatlanok voltak, a fogvatartott édesanyja tartózkodási helyeként csupán egy várost nevezett meg, a pontos cím nem vált ismertté. Általános érvényű gyakorlatként mondta el, hogy az elintézési határidőn belül nem érkeznek meg a környezettanulmányok, ezért a kérelmeket elutasítják. 
Az igazgató azt is kifejtette, hogy súlyos beteg hozzátartozó meglátogatásakor a kérelmezőnek kell igazolnia, hogy a kérelem indoka a valóságnak megfelel. Ilyen esetekben a beküldött zárójelentéseket, orvosi igazolásokat a börtön orvosa véleményezi, majd a biztonsági szempontok figyelembe vételével hozzák meg a döntést arról, hogy előállítással, vagy eltávozással történhet-e a látogatás. Általános tapasztalatként jelölte meg azt is, hogy az orvosi igazolások nélkül benyújtott kérelmek esetében több alkalommal kíséreltek meg rövid úton, telefonon információt szerezni a beteg hozzátartozó egészségi állapotáról, de a kezelőorvosok sem telefonon, sem írásban nem adnak érdemi információt a betegek állapotáról. 
A büntetés-végrehajtás országos parancsnokának álláspontja szerint a kérelemben megjelent indokok egy része nem minősül büntetés félbeszakítási oknak, a súlyos beteg hozzátartozó meglátogatását pedig bármikor kérheti a fogvatartott, ezért az elsőfokú szerv jogszerűen utasította el a kérelmet. Kifejtette, hogy mivel a környezettanulmányok sok esetben – mint ahogyan a konkrét esetben is – késve érkeznek, vagy nem tartalmaznak érdemi információt, az elsőfokú szerv azokat a döntés meghozatalánál érdemben nem tudja figyelembe venni. Álláspontja szerint azonban ez nem befolyásolja a döntés megalapozottságát.

Az érintett alapvető jogok és követelmények
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye. „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bek.)
·	A tisztességes eljáráshoz való jog. „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.” (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok
1.	egészségügyi és a hozzájuk kapcsolódó személyes adatok kezeléséről és védelméről szóló 1997. évi XLVII. törvény
2.	büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet 
3.	pártfogó felügyelői, jogi segítségnyújtási, áldozatsegítési és kárpótlási feladatokat ellátó szervekről szóló 322/2010. (XII. 27.) Korm. rendelet
4.	a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, megyei bírósági végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Elsőként azt vizsgáltam, hogy a hatásköröm kiterjed-e az ügyben érintett szervre. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdés f) pontja szerint a rendvédelmi szerv az alapvető jogok biztosa által vizsgálható hatóságnak minősül. A büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvény 1. § (1) bekezdése szerint a büntetés-végrehatási szervezet állami, fegyveres rendvédelmi szerv, vagyis vizsgálati lehetőségem kiterjed a szervezetre.
Az Ajbt. 28. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa az általa lefolytatott vizsgálatról jelentést készít, amely tartalmazza a feltárt tényeket és az ezeken alapuló megállapításokat és következtetéseket.

II. Az alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. [Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.]
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait.
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. [Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat]
Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet arra, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van. Továbbra is irányadó alkotmánybírósági tézis, hogy a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. A közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik, a jogkorlátozásra adott felhatalmazást pedig törvényi szinten pontosan kell meghatározni. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. 
A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [Vö. 6/1998. (III.11) AB határozat, 14/2004. (V.7.) AB határozat]
Álláspontom szerint a jogállamiság és a tisztességes eljárás követelményének nemcsak szabályozási szinten, de a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell. Az Alkotmánybíróság szerint az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel is. A megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban ugyanis a jogbiztonság az, ami sérelmet szenved. [75/1995. (XI. 21.) AB határozat, ABH 1995, 376, 383.] A tisztességes eljáráshoz való jog az alkotmánybírósági gyakorlatban a korábbi Alkotmány 57. § (1) bekezdésben foglalt, az Alaptörvény XXVIII. cikkében szabályozott, független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a B) cikk (1) bekezdésből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. [315/E/2003. AB határozat, ABK 2003. október, 741, 743.] A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A közvetlen alkotmányi garanciák gazdaságossági és célszerűségi okokból, az eljárás egyszerűsítése vagy az időszerűség követelményének érvényesülése címén sem mellőzhetők. [11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 84-85.; 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH 1998, 372, 376-377.; 5/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 88-89.; 422/B/1999. AB határozat, ABH 2004, 1316, 1320, 1322.] Az Alaptörvény az Alkotmánybíróság által korábban az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből levezetett tisztességes eljáráshoz való jogot önálló alapjogként nevesítette. (Alaptörvény XXIV. Cikk (1) bekezdés).

III. Az ügy érdeme tekintetében
1. A környezettanulmány elvégeztetésével kapcsolatban 
Az elítélt 2011. augusztus 16-án terjesztette elő kérelmét, amelynek elbírálására főszabály szerint harminc nap áll a döntéshozó rendelkezésére. Ezt a határidőt a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet (a továbbiakban: IM rendelet) 6. § 5) bekezdése írja elő, mely szerint a kérelmet, illetve a panaszt harminc napon belül - ha az ügy jellege szükségessé teszi, soron kívül – kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A kérelem, illetve a panasz elbírálásáról, valamint a határidő meghosszabbításáról a fogvatartottat tájékoztatni kell. Az IM rendelet 179. § (1) bekezdésében foglaltak arról rendelkeznek, hogy a kérelmezőnek igazolnia kell, hogy a kérelem indoka a valóságnak megfelel. A kérelem indokoltságát az intézet ellenőrizheti, az indokok tisztázását kezdeményezheti. Ennek során az intézet megkeresheti az elítélt által megjelölt tartózkodási hely szerint illetékes pártfogó felügyelői szolgálatot környezettanulmány készítése céljából. Mindezek alapján tehát a környezettanulmány készíttetése nem kötelezettség, csupán lehetőség a döntéshozó számára.
A panaszos elítélt kérelme esetében a döntéshozó élt ezzel a lehetőséggel, és 2011. augusztus 18-án megkereste az illetékes Kormányhivatalt, és környezettanulmány elvégzésére kérte fel. A Kormányhivatal Igazságügyi Szolgálata a környezettanulmányt szeptember 19-én végezte el, és 21-én foglalta írásba. A pártfogó felügyelői, jogi segítségnyújtási, áldozatsegítési és kárpótlási feladatokat ellátó szervekről szóló 322/2010. (XII. 27.) Korm. rendelet nem tartalmaz előírást arra nézve, hogy az ilyen típusú környezettanulmányokat hány napon belül kell lefolytatni, illetve, erre vonatkozó előírás más, magasabb szintű, releváns jogi normában sem található. Az alkalmazott gyakorlat megismerése céljából rövid úton tájékoztatást kértem a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium illetékes Igazságügyi Szolgálata Felnőttkorú Elkövetők Ügyeinek osztályvezetőjétől. A szóban kapott tájékoztatás szerint a környezettanulmány elvégzésére irányuló felkérések tekintetében a büntetés végrehajtás félbeszakításának elbírálására irányuló ügyekben, jogszabályi előírás hiányában azt az évtizedes joggyakorlatot alkalmazzák, mely szerint az érkezéstől számított harminc, sürgős esetben pedig nyolc napon belül végzik el a környezettanulmányt. 
A hivatkozott rendelkezések értelmében a jelen ügyben – mivel az elítélt elsősorban ingatlan felújítási munkálatainak elvégzése, és kapcsolata rendezése céljából kérte a félbeszakítást – a döntéshozó a kérelmet abban az esetben is jogszerűen elbírálhatja, és elutasíthatja, ha nem végeztet környezettanulmányt, hiszen a jogszabály azt csak lehetőségként írja elő. Álláspontom szerint azonban abban az esetben, ha a döntéshozó egy másik szervvel környezettanulmányt készíttet, a tisztességes eljárás elve megkívánja, hogy döntését csak a környezettanulmány birtokában hozza meg. Azzal ugyanis, hogy látszólag egy döntés meghozatalának alapjául szolgáló ténykérdés feltárásában más hivatalos szerv közreműködését kéri, de valójában a véleménytől függetlenül hozza meg döntését, az autoriter döntéshozó szerepében tűnik fel, és az önkényesség látszatát kelti, továbbá feleslegesen terheli a környezettanulmány elvégzésére felkért szerv kapacitását, és degradálja munkája értékét. Továbbá – megtévesztően – a törvényesség és az alaposság látszatát kelti, ha az elutasító elsőfokú határozatban a „szakterületek véleményére” hivatkozással alapozza meg elutasító döntését úgy, hogy azt a döntés meghozatalakor még kézhez sem kapta. Megalapozatlanná teszi ezt a gyakorlatot az is, hogy az IM rendelet lehetővé teszi, hogy a kérelem elbírálására nyitva álló harminc napos elintézési határidőt egyszer harminc nappal meghosszabbítsák. 
Megállapítom, hogy ellentétes a tisztességes eljáráshoz való joggal, ha a döntéshozó a kérelem elbírálásakor nem várja meg annak a közreműködő szervnek a véleményét, amelyet előzetesen ő maga kért fel vélemény-nyilvánításra, majd döntésének indoklását úgy fogalmazza meg, mintha azt a felkért közreműködő szerv álláspontjára alapozta volna.

2. A hozzátartozó egészségi állapotára vonatkozó kérelem elbírálásával kapcsolatban 
A hivatkozott IM rendelet 179. § (2) bekezdése arról rendelkezik, hogy ha a félbeszakítást az elítélt közvetlen hozzátartozójának súlyos, életveszélyes betegsége vagy temetése miatt kérik, a kérelemben foglaltak valódiságáról az intézet rövid úton meggyőződik. Ahogyan azt a tényállás tisztázásakor megállapítottam, a hozzátartozó egészségügyi állapotára vonatkozó állítások valódiságáról rövid úton nem, csak a környezettanulmány elkészítésekor tájékozódtak. Az elítélt élettársának megkérdezése álláspontom szerint nem tekinthető meggyőződésnek, továbbá a kérelem benyújtása után egy hónappal történő megkérdezés sem tekinthető rövid útnak. Mindemellett az ügy általam feltárt körülményei ismeretében – a fogvatartott nem csatolt orvosi iratokat, hozzátartozójának pontos tartózkodási helyét, illetve az őt kezelő egészségügyi szolgáltatót nem jelölte meg, csupán egy magyarországi várost nevezett meg tartózkodási helyként – a konkrét esetben a döntéshozótól aránytalanul nagy teherrel járt volna az érintett hozzátartozó tartózkodási helyének felkutatása és az egészségi állapotáról való meggyőződés. 
Megállapítom, hogy a tisztességes eljáráshoz való jogot nem sérti, ha az ügyfél által hiányosan rendelkezésre bocsátott adatoknál szélesebb körű információ megszerzéséért nem intézkedik haladéktalanul a büntetés-végrehajtási intézet. Megállapításomat támaszthatja alá az is, hogy az intézet elsődleges célja – a fogvatartott alapvető jogainak tiszteletben tartása mellett – a fogvatartás jogszabályoknak megfelelő biztosítása. Emellett követelmény, hogy különös tekintettel legyen a fogvatartott személyét érintő – az intézet elhagyásával járó – döntés meghozatalakor olyan esetben, amikor a kérelem indokául a fogvatartott olyan körülményre hivatkozik, amelynek beállta visszafordíthatatlan következményekkel járhat.

3. Az egyes egészségügyi intézmények információszolgáltatásával kapcsolatban
Az IM rendelet 179. § (2) bekezdése kötelezővé teszi, hogy ha a félbeszakítást az elítélt közvetlen hozzátartozójának súlyos, életveszélyes betegsége vagy temetése miatt kérik, a kérelemben foglaltak valódiságáról az intézet rövid úton meggyőződjön (a jogszabály a meggyőződik igét használja, jelen esetben a kijelentő mód imperatívuszként értelmezendő). Továbbá, a jogszabály szerint a betegségről, illetve a temetésről szóló igazolást az elítélt a félbeszakítás ideje alatt köteles beszerezni és azt az intézetbe való visszaérkezésekor átadni.
A megkeresett szervek válaszaiból körvonalazódott egy általánosnak is nevezhető probléma, nevezetesen, hogy a hasonló alapon benyújtott félbeszakítási kérelmek elbírálásakor, amikor a beteg hozzátartozó tartózkodási helye pontosan ismert, a rövid úton, telefonon megkísérelt tájékoztatáskérés nem vezet eredményre, mert a kezelőorvos sem telefonon, sem írásban nem ad érdemi információt az érintett beteg állapotáról. 
Az egészségügyi és a hozzájuk kapcsolódó személyes adatok kezeléséről és védelméről szóló 1997. évi XLVII. törvény (a továbbiakban: Eüatv.) az adattovábbítás az egészségügyi ellátóhálózaton kívüli szerv megkeresésére című fejezetében sorolja fel azokat a szerveket, akik részére írásbeli megkeresés esetén a kezelést végző orvos az érintett egészségügyi és a megkereső szerv által törvény alapján kezelhető, az azonosításhoz szükséges személyazonosító adatait átadja (23. § (1) bekezdés). A taxatív felsorolás nem tartalmazza a büntetés-végrehajtás vizsgált esetét, sőt, a büntetés-végrehajtás során felmerülő bármely esetkörét sem. 
A közeli hozzátartozó súlyos betegsége, amely során a hozzátartozó esetleges halálával is számolni kell, olyan különös méltánylást érdemlő élethelyzet, amely indokolhatja a büntetés végrehajtásának félbeszakítását, illetve az élethelyzet valódiságáról való meggyőződés különös fontosságú adatként való kezelését. Az élet végének méltósága is mindenkit megillet, a közeli hozzátartozótól való elbúcsúzás lehetőségét a fogvatartottaknak is biztosítani kell, ahogyan a jogszabály elvi szinten biztosítja is. A feltártakból azonban megállapítható, hogy az érintett szervek egyrészt híján vannak a gyors, a bürokratikus sémákat felülmúló cselekvés lehetőségének, másrészt azokban az esetekben is, amikor az IM rendelet által előírt feladatuk elvégzéséhez fognak, egy másik jogszabály, az Eüatv. korlátozó rendelkezéseibe ütköznek. A jogszabályi rendelkezések feltárt inkoherenciája sérti a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményét. 
Mindemellett álláspontom szerint az Eüatv. kiegészítésével a probléma orvosolható, különös tekintettel arra, hogy az Eüatv. 23.§ (2) bekezdése leszögezi, hogy a megkeresésben az adatkezelés pontos célját és a kért adatok körét meg kell jelölni.
Természetesen ismert előttem a tény, hogy a hozzátartozó meglátogatását nemcsak a félbeszakítás, hanem az eltávozás (IM rendelet 81/A.§) intézménye keretein belül is lehet kérni. Mindez azonban nem gyengíti a jelentésemben feltárt visszásságot és orvoslásának szükségességét. 

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alapvető jogokkal összefüggő visszásság jövőbeni megelőzése érdekében
1)	az Ajbt. 32 § (1) bekezdése alapján felkérem a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát, hogy saját hatáskörben intézkedjen arról, hogy valamennyi olyan esetben, amikor egy fogvatartott által előterjesztett kérelemről való döntés meghozatalához környezettanulmány készítése szükséges, vagy azt kérik, a vonatkozó döntést csak az elvégzett tanulmány birtokában hozzák meg.
2)	az Ajbt 21. § (1) bekezdésének b) pontja alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, hogy kezdeményezze az egészségügyi és a hozzájuk kapcsolódó személyes adatok kezeléséről és védelméről szóló 1997. évi XLVII. törvény módosítását, különösen a büntetés-végrehajtás szervezeteinek megkeresése teljesíthetőségére tekintettel.

Budapest, 2012. május 4.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.