Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-1351/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Szabó-Tasi Katalin
Az eljárás megindulása
A Nemzeti Rehabilitációs és Szociális Hivatal Jogvédő Főosztályának egy betegjogi képviselője fordult Hivatalomhoz, amelyben a Debreceni Egyetem OEC Kazincbarcikai Kórházában (a továbbiakban: kórház) történt haláleset kapcsán tapasztaltakat sérelmezte. 
A betegjogi képviselő egy konkrét hozzátartozói panasz kapcsán keresett meg. E szerint a panasztevő hozzátartozójának halálát követően a boncolástól a kórház képviselője csak a hozzátartozók kitartó kérlelését követően tekintett el, továbbá a holttest kiadása előtt a tényleges időtartamnál hosszabb idejű halotthűtést számláztak ki. A hozzátartozó kifogásolta azt is, hogy annak ellenére, hogy a holttest temetésre felkészítését nem kérte, a kórház azt elvégezte, és kifizettette vele. A betegjogi képviselő azért is kérte vizsgálatomat, mert a halottkezeléssel kapcsolatban korábban is érkeztek hozzá hasonló panaszok, amelyeket a kórház vezetésével nem tudott megnyugtatóan rendezni. 
A beadvány alapján az emberi méltósághoz való joggal összefüggő visszásság gyanúja miatt az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 18. § (1) bekezdése alapján az ügyben vizsgálatot indítottam. A vizsgálat során az Ajbt. 21. § (1) bekezdése alapján a kórház igazgatójától tájékoztatást kértem a beadványban felvetettekkel kapcsolatos jogi álláspontjáról, valamint az üggyel összefüggésben eddig megtett vagy megtenni kívánt intézkedéseiről.

A megállapított tényállás 
1. A beadványban a betegjogi képviselő előadta, hogy panaszosok tudták, hogy hozzátartozójuk gyógyíthatatlan beteg, végstádiumban van. A beteg halálát követően kérték a kórház igazgatójától, hogy tekintsen el a boncolástól, de kérésüket a kórház megtagadta, az intézmény igazgatója elrendelte a boncolást. Később azonban, látva a hozzátartozók „kitartását”, a boncolás mellőzését a kórház igazgatója szóban engedélyezte. 
Egy, a „kórboncolás szükségességének elbírálása” elnevezésű nyomtatványon 2011. október 3-án a kezelőorvos úgy nyilatkozott, hogy a boncolás elvégzése nem szükséges. Ugyanezen a nyomtatványon 2011. október 4-én a pathológus orvos úgy nyilatkozott, hogy a természetes módon bekövetkezett haláleset kórbonctanilag nem tisztázott, és bár kórbonctani szempontból nincs tudományos jelentősége a boncolás elvégzésének, annak elvégzése mégis szükséges. Szintén október 4-én, ugyanazon a nyomtatványon a hozzátartozó jelezte, hogy az elhunytat hamvasztani szeretnék, és egyben kérte a boncolás mellőzését. A mellőzést kérő nyomtatványrészen egyébiránt szerepel, hogy „Magam, és az elhunyt többi hozzátartozójának nevében kijelentem, hogy nem merül fel kifogás az elhunyt orvosi kezelésével kapcsolatban, és a későbbiekben ezzel kapcsolatban jogi követelést nem támasztunk. Tudomásul veszem, hogy a boncolást nem tilthatom meg.” A boncolás mellőzését kérő hozzátartozók e rubrika jelölésével kérhetik a boncolás mellőzését. A hozzátartozónak írásban kifejtve is indokolnia kellett kérelmét, jelen esetben a hozzátartozó érzelmi alapon kérte a boncolás mellőzését. A kérelmet az intézetvezető igazgató ugyanezen a formanyomtatványon 6764/2011-es iktatószámon bírálta el 2011. október 4-én, és a boncolás mellőzését nem engedélyezte. A formanyomtatvány utolsó oldalának üresen álló részére, a boncolás mellőzését megtagadó döntés alá kézzel írva szerepel, hogy „Az igazgató a boncolást elengedte, szóban engedélyezte a boncolás nélküli hamvasztást”, majd egy kézjegy és a pathológiai osztály pecsétje látszik.
2. A kórház a hozzátartozók részére kiszámlázott 12.500 forint halotthűtési díjat (kórház által kibocsátott számla), továbbá egy betéti társaság szintén kiszámlázott 12.500 forintot az elhunyt temetésre felkészítéséért (vállalkozás által kibocsátott számla). A hozzátartozók a halott öltöztetésére egy másik, a temetkezési szolgáltatást végző vállalkozóval kötöttek szerződést, nem pedig azzal, aki azt a kórház területén elvégezte. A betegjogi képviselő tájékoztatása szerint a kórház csak abban az esetben volt hajlandó a holttestet a temetkezési vállalkozónak kiadni, ha a hozzátartozók kifizetnek öt nap hűtési díjat, holott az elhunyt csak három napig volt a halotthűtőben. Kérésükre, hogy bocsássák rendelkezésükre a kórházban hatályos díjfizetési szabályzatot, egy fénymásolt oldalt kaptak, amelyen az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról szóló 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendelet (a továbbiakban: BM-EüM-IM rendelet) 15. § (3) bekezdése szerepel (azaz, hogy ki köteles a hűtés költségeit megfizetni), illetve az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) 222/A. § (1) bekezdése, amely az egészségügyi intézményben végezhető, temetkezési szolgáltatásnak nem minősülő halottkezelési tevékenységek körét sorolja fel. A hozzátartozók ellenkezését tapasztalva a kórház képviselője a rendőrség segítségét kérte.

3. A rendőri intézkedésről szóló, a pathológus főorvos által készített feljegyzésben egyebek között az szerepel, hogy bár a kezelőorvos nem tartotta szükségesnek a boncolást, a pathológus orvos igen, sőt, a szóbeli egyeztetések során a hozzátartozó többszörösen kifogásolta az elhunyt klinikai ellátását. A pathológus szerint ez önmagában indokolttá tette (volna) a boncolás elvégzését. A vita kialakulását és a nézeteltérés kezelésének sikertelenségét követő második napon az elhunyt hozzátartozója már nem egyedül, hanem családtagjaival jelent meg a pathológiai osztályon, és miután a kórházigazgató szóban mégis engedélyezte a boncolás mellőzését, az elhunytat korábban ellátó osztályon megjelenve a kezelőorvost és az ápolószemélyzetet feljelentéssel fenyegették meg. A pathológiai osztályra a halottvizsgálati bizonyítványért visszatérve tájékoztatást kaptak a fizetendő díjakról, majd kérték a térítési szabályzatot és kifogásolták a hűtési díj és az öltöztetési díj összegét. Az osztályvezető megítélése szerint ez időre már annyira elmérgesedett a helyzet, hogy az „kimerítette a közfeladatot ellátó személy elleni verbális erőszak fogalmát”, és mivel nem látott esélyt a konfliktus más módon történő rendezésére, a rendőrség segítségét kérte. A főorvosi jelentés szerint a kiérkező rendőrök hatására a hozzátartozók viselkedése megváltozott, együttműködők lettek és rendezték a költségeket. Az osztályvezető a hozzátartozók magatartása miatt végül nem élt feljelentéssel, eredménynek tekintette azt is, hogy az osztály működése helyreállt.

Az érintett alapvető jogok és követelmények
·	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye. „Magyarország független, demokratikus jogállam.” (Alaptörvény B) cikk (1) bek.)
·	A tisztességes eljáráshoz való jog. „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.” (Alaptörvény XXIV. cikk (1) bek.)
·	Az emberi méltósághoz való jog. „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz, a magzat életét a fogantatástól kezdve védelem illeti meg.” (Alaptörvény II. cikk)
·	A tisztességes gazdasági verseny garanciája. „Magyarország biztosítja a tisztességes gazdasági verseny feltételeit. Magyarország fellép az erőfölénnyel szemben, és védi a fogyasztók jogait.” (Alaptörvény M cikk)

Alkalmazott jogszabályok
1.	az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény

2.	a az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról szóló 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM együttes rendelet

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint közigazgatási szerv, helyi önkormányzat, nemzetiségi önkormányzat, kötelező tagság alapján működő köztestület, a Magyar Honvédség, rendvédelmi szerv, közigazgatási jogkörben eljáró egyéb szerv e jogkörében, nyomozó hatóság vagy az ügyészség nyomozást végző szerve, közjegyző, megyei bírósági végrehajtó, önálló bírósági végrehajtó vagy közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Elsőként azt vizsgáltam, hogy a hatásköröm kiterjed-e az ügyben érintett szervre. A vizsgálattal érintett Kazincbarcikai kórház az Ajbt. 18. § (2) bekezdésének a) pontja szerinti, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó, közszolgáltatást végző szervnek minősül, így eljárásának vizsgálata az Ajbt. 18. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
Az Ajbt. 28. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosa az általa lefolytatott vizsgálatról jelentést készít, amely tartalmazza a feltárt tényeket és az ezeken alapuló megállapításokat és következtetéseket.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. [Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.]
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait.
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. [Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat]
Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet arra, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van. Továbbra is irányadó alkotmánybírósági tézis, hogy a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. A közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik, a jogkorlátozásra adott felhatalmazást pedig törvényi szinten pontosan kell meghatározni. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. 
A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye.[ Vö. 6/1998. (III.11) AB határozat, 14/2004. (V.7.) AB határozat]
Álláspontom szerint a jogállamiság és a tisztességes eljárás követelményének nemcsak szabályozási szinten, de a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell. Az Alkotmánybíróság szerint az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel is. A megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban ugyanis a jogbiztonság az, ami sérelmet szenved. [75/1995. (XI. 21.) AB határozat, ABH 1995, 376, 383.] A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon ugyan nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban a korábbi alkotmány 57. § (1) bekezdésben foglalt, az Alaptörvény XXVIII. cikkében szabályozott, független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a B) cikk (1) bekezdésből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A közvetlen alkotmányi garanciák gazdaságossági és célszerűségi okokból, az eljárás egyszerűsítése vagy az időszerűség követelményének érvényesülése címén sem mellőzhetők. [11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 84-85.; 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH 1998, 372, 376-377.; 5/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 88-89.; 422/B/1999. AB határozat, ABH 2004, 1316, 1320, 1322.]

III. Az ügy érdeme tekintetében
1. A boncolás mellőzésének jogszerűsége tekintetében 
A kórházban hatályos, „A halott ellátással kapcsolatos rendelkezések” elnevezésű Pathológiai Előírás 4.3 pontja részletezi a kórbonctani vizsgálat szabályait. Ez hivatkozza az Eütv. 219-222. szakaszait, illetve a BM-EüM-IM rendeletet. A boncolás mellőzésével kapcsolatos döntés meghozatalának a jogát a szabályzat a kórházigazgatóra telepíti, aki ezt a jogot a Pathológiai Osztály vezetőjére ruházhatja. 
Az Eütv. főszabályként rögzíti (219. § (1) bekezdés), hogy az elhunyt személyt – függetlenül attól, hogy fekvőbeteg-gyógyintézetben vagy azon kívül hunyt el – kórbonctani vizsgálat alá kell vonni, ha a halál oka klinikai vizsgálatokkal nem volt megállapítható, perinatális halál esetén, az elhunyt szervátültetés donora vagy recipiense volt, az elhunyt foglalkozási eredetű megbetegedésben szenvedett és annak gyanúja merült föl, hogy a halál oka ezzel van összefüggésben, az elhunyt szervezetébe újra felhasználható, nagy értékű műszert vagy eszközt ültettek – amennyiben az nem képezi az elhunyt tulajdonát –, kivéve, ha a műszer vagy eszköz jellege nem kívánja meg az elhunyt kórbonctani vizsgálatát, az esetnek tudományos vagy oktatási jelentősége van, az elhunytat hamvasztani kívánják, kivéve a (3) bekezdés szerinti rendelkezéseket, illetve ha e jogszabályban meghatározott személy ezt kéri.
A vizsgálattal érintett halálesetnél az elhunytat a hozzátartozók hamvasztani kívánták. Főszabály szerint tehát önmagában az a tény, hogy az elhunytat hamvasztani kívánták, megalapozta a boncolás szükségességét. Az Eütv. 219. § (3) bekezdése lehetővé teszi, hogy az elhunyt még életében, vagy a hozzátartozók a halált követően írásban kérje a kórbonctani vizsgálat mellőzését. Ez meg is történt. A kérelemnek helyt adni azonban csak akkor lehet, ha a 219. § (2) bekezdésében foglalt konjunktív feltételek mind teljesülnek. Ezek a következőek: a halál természetes eredetű, a halál oka egyértelműen megállapítható, a kórbonctani vizsgálattól további lényeges megállapítás nem várható, fekvőbeteg-gyógyintézetben elhunyt esetén a kezelőorvos és a patológus szakorvos, fekvőbeteg-gyógyintézeten kívül elhunyt esetén a kezelőorvos a kórbonctani vizsgálatot nem tartja szükségesnek. Tekintettel arra, hogy a halál a kórházban következett be, csak akkor lehetett volna jogszerűen mellőzni a boncolást, ha azzal a pathológus orvos is egyetért. Jelen esetben a pathológus orvos kifejezetten szükségesnek tartotta volna a boncolás elvégzését. A döntést megerősítette a kórházigazgató is, később azonban, engedve a hozzátartozók nyomásgyakorlásának, a döntését szóban módosította, megváltoztatta.
Megállapítom, hogy a jogbiztonság követelményével ellentétes, és azzal összefüggésben alapjogi visszásságot okoz, ha a döntésre jogosult intézményvezető a jogszabály által megkövetelt feltételek fennállása ellenére, helyt ad az ügyfél kérelmének, így a boncolás elrendelésével összefüggésben jogszabályellenesen járt el. Visszás továbbá az is, hogy az írásban meghozott jogszerű döntést utóbb szóban megváltoztatva, jogellenesen felülbírálja, majd ezt az okiraton nem személyesen rögzíti, csupán rögzítteti.
Az igazgató eljárása – bár kétségtelen, hogy az osztály általános működési rendjét kívánta helyreállítani – különösen aggályos abból a szempontból, hogy az önkényesség jegyeit hordozza. Amennyiben a jogalkalmazó nem ragaszkodik következetesen a jogszabályban foglaltak betartatásához, és a döntéseit a szerint módosítja, hogy az adott esetben az ügyfél – még ha a társadalmi érintkezés általánosan elvárt szintje tekintetében megkérdőjelezhető magatartásával – érdekérvényesítő képessége milyen erős, az rövidesen kiszámíthatatlansághoz, autoriter joggyakorláshoz, jogbizonytalansághoz vezet, esetleg hivatkozási alapot is teremt más ügyfelek számára.
Megjegyzem, hogy korábban, az AJB 4319/2009-es számú jelentésemben is hangsúlyoztam, „a jelenleg hatályos magyar szabályrendszer nem a boncolás elrendeléséhez, hanem a boncolástól való eltekintéshez követel meg feltételeket, illetve aktív, beavatkozó magatartást (kérelem) a hozzátartozók részéről, így vélhetően a hazai gyakorlatban a kórházban elhunytak tekintetében a boncolások gyakoribbak, mint a boncolás elmaradása. Kiemelendő még, hogy ennek következtében az átlagember jogtudatában a boncolás szükségszerű, törvényszerű lépésként él, és inkább az az eset a ritkább, amikor a hozzátartozó lépéseket tesz a boncolás elkerülése érdekében. A jelenleg hatályos szabályozás nem minősíthető rossznak, álláspontom szerint azonban minden esetben legalábbis tájékoztatni kellene a hozzátartozókat a boncolással kapcsolatos eljárásról, jogszabályokról, és arról, hogy meghatározott esetekben kérhetik a boncolás elhagyását”.
Megállapítom azt is, hogy ez emberi méltósághoz való jogot a kórház vezetője nem sértette meg, hiszen a holttest felboncolására nem került sor. Hangsúlyozom ugyanakkor, hogy az emberi méltósághoz való jog sérelmét az sem okozta volna, ha a boncolást elvégzik. Az, hogy a panaszost fájdalmasan érintette hozzátartozójának elvesztése, és a boncolás mellőzése iránti kérelem elbírálása miatt kialakult helyzet, nem alap arra, hogy akár a hozzátartozó által átélt fájdalom, akár az elhunyt emléke kapcsán az emberi méltósághoz való jog megsértése megállapítható legyen. Ezzel együtt szükségesnek tartom a különböző társadalmi csoportok kegyeleti szokásainak figyelembe vételét minden egészségügyi és szociális intézményben.

2. A hűtési és az öltöztetési díj tekintetében
Panaszos egyrészt sérelmezte, hogy annak ellenére, hogy a holttest csak három napig volt a kórház halotthűtőjében, ötnapi hűtési költséget kellett a hozzátartozóknak kifizetnie. A kórházban hatályos, már hivatkozott Pathológiai Előírás 4.4 pontja szabályozza a hűtési költség megfizetésének rendjét. A 4.4 pont 4.2 alpontjának (8) bekezdése a következő: „a hozzátartozók által fizetendő térítési díjak ügyében a 34/1999. (IX. 24.) BM-EüM-IM a mérvadó. Hűtési díj felszámítására a halottvizsgálati bizonyítvány kiállítását követő naptól kerül sor. A hűtési díj összege 10.000 Ft +ÁFA az első 5 napra, majd ezt követően 1250 Ft + ÁFA”. Mindezek alapján megállapítom, hogy a kórház jogszerűen számlázott ki 10.000 forint plusz áfa költséget az elhunyt hűtéséért, hiszen a halottvizsgálati bizonyítvány kiállítását követő első munkanaptól kezdve a hűtési díj az eltemetésre kötelezettet terheli, annak legkisebb összege pedig az első öt nap tekintetében a ténylegesen igénybe vett napok számától függetlenül egységes. Megjegyzem, hogy álláspontom szerint félrevezető az idézett szabály fogalmazásmódja, a hivatkozott rendelet ugyanis csak azt határozza meg, hogy mikor ki köteles a hűtés költségeit viselni, de az összegszerűséget nem, arról a kórház saját jogkörében döntött. Továbbá, vitára adhat okot, hogy nem rendelkezik a szabályzat egyértelműen arról, hogy az ötödik napot követően a hűtés díja naponta, vagy a továbbiakra nézve összesen 1250 Ft áfával növelten értendő-e. 
A hűtési díjjal ellentétben aggályokat vet fel a 4.4 pont 4.2 alpontjának (9) bekezdése, azaz hogy „A holttest temetésre vagy hamvasztásra történő előkészítését a boncmester vállalkozási formában végzi, mely szolgáltatás ára egységesen 10.000 Ft + ÁFA”. Többszörösen összetett, és több jogterületet érintő kérdéseket vet föl a boncmester vállalkozási tevékenységének a kórház Pathológiai Előírásában való szerepeltetése. Az Eütv. tételesen felsorolja az egészségügyi intézményben végezhető, temetkezési szolgáltatásnak nem minősülő halottkezelési tevékenységet, ezek pedig: a holttest hűtése azt a naptári napot követő naptól, amely naptári napon a holttest eltemetésére a temetésre kötelezett engedélyt kapott, egészségügyi intézményen belüli szállítása, mosdatása, öltöztetése, borotválása, rekonstruálása (Eütv. 222/A.§). E szakasz (2) bekezdése szerint e tevékenységeken kívül az egészségügyi intézmény a megfelelő egészségügyi szakma végzésére jogosító működési engedély birtokában halottkonzerválást végezhet. E tevékenység egészségügyi intézmény általi elvégzésére a temetkezési szolgáltató az egészségügyi intézménnyel megállapodást köthet. A vizsgált esetben a panaszosnak egy olyan szolgáltatást kellett kifizetnie, amit nem rendelet meg, illetve nem a kórházban működő szolgáltatótól rendelte meg. Ez alapvetően polgári jogi jogviszonyban értelmezhető kategória, így ezt, és esetleges következményeit az ombudsmani vizsgálat nem érintheti. Megállapítható azonban az, hogy önmagában az a tény, hogy a Pathológiai Előírás a boncmester vállalkozásának keretin belül igénybe vehető szolgáltatást tartalmazza, azt sugallhatja a laikusok számára, hogy – a hűtési díj analógiájára – igénybe vétele kötelező. Ez pedig ellentétes a tisztességes eljárás elvével, különösen, ha a nem igényelt, de elvégzett szolgáltatás ellenértékének kiegyenlítéséhez kötik a holttest temetésre történő kiadását, ahogyan azt panaszos hivatkozta. 
Önmagában az, hogy valaki vállalkozási tevékenységet folytat a kórház területén, nem jelent alapjogi visszásságot, hiszen azt a jogszabály kifejezetten lehetővé teszi. De a jelen ügyben vizsgált módon (szolgáltatás elvégzése megrendelés híján, a szolgáltatás szerepeltetése a belső szabályzatban) fogyasztóvédelmi aggályokat vethet fel.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása, illetve a jövőbeni megelőzése érdekében
1)	az Ajbt. 32 § (1) bekezdése alapján felkérem a DEOEC Kazincbarcikai Kórházának igazgatóját, 
hogy intézkedjen a Pathológiai Előírás szövegének pontosítása érdekében, továbbá
hogy a jövőben a boncolás mellőzése iránti kérelmeket minden esetben a jogszabályban megfogalmazottak alapján bírálja el és szerezzen érvényt a hatályos jogszabályokban foglaltaknak,
2)	az Ajbt 21. § (1) bekezdésének b) pontja alapján felkérem az Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Kormányhivatal Fogyasztóvédelmi Felügyelőségét, hogy a DEOEC Kazincbarcikai Kórházának a halottak temetésre előkészítésére irányuló tevékenységének gyakorlatát vizsgálja meg
3)	az Ajbt 21. § (1) bekezdésének b) pontja alapján felkérem a Gazdasági Versenyhivatalt, hogy a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok kapcsán a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról szóló 2008. évi XLVII. törvény alapján vizsgálja meg a DEOEC Kazincbarcikai Kórházának a halottak temetésre előkészítésére irányuló tevékenységének gyakorlatát.

Budapest, 2012. február 29.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.