Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-344/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Berkes Lilla
Az eljárás megindulása
A panaszos fogvatartott volt, aki azért fordult hozzám, mert sérelmezte fogvatartásának körülményeit. Leírta, hogy leukémiás, transzplantáción is átesett, vérzékeny, ennek ellenére a Büntetés-végrehajtás Központi Kórházban, nem pedig külső intézményben kezelték, majd amikor átszállították a Magyar Honvédség Honvédkórházba, állapota ellenére folyamatosan az ágyhoz bilincselve tartották. 2011. november 25-én ugyan feloldották szigorú felügyeletét, azonban miután értesültek a Helsinki Bizottságnak a panaszos ügyében való megkereséséről, ismételten megbilincselték.
Figyelemmel arra, hogy felmerült az emberi méltósághoz fűződő alapjoggal összefüggő visszásság, az ügyben vizsgálatot indítottam, amelynek eredményes lefolytatása érdekében megkerestem a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságát.
Az időközben bekövetkezett jogszabályváltozás miatt vizsgálatomat az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) rendelkezései alapján folytattam le.

A megállapított tényállás
A Büntetés-végrehajtás mb. országos parancsnoka (a továbbiakban: BVOP) levelében arról tájékoztatott, hogy a panaszos 2012. január 10-én elhunyt. A rendelkezésre álló dokumentáció alapján rosszindulatú vérképzőszervi megbetegedését 2007-ben diagnosztizálták, azt követően folyamatos haematológiai ellenőrzés és kezelés alatt állt. 2008-ban csontvelő átültetése is volt. A betegség a kezelések ellenére is krónikus, hullámzó lefolyású volt, időszakosan kemoterápiára és sugárterápiára, művese kezelésre volt a betegnek szüksége.
A panaszos befogadására 2011. július 27-én került sor, bekerülésekor éppen a rosszabb betegségi periódusban volt, ezért 2011. július 28-án a Büntetés-végrehajtás Központi Kórház (a továbbiakban: Központi Kórház) Belgyógyászati Osztályára utalták, ahol a szükséges szakellátást biztosították számára a megfelelő szakintézmény közreműködésével, rendszeres kiszállítással. Állapotának rosszabbodása miatt, 2011. november 9-től 2012. január 10-én bekövetkezett haláláig, folyamatosan a Magyar Honvédség Honvédkórház (a továbbiakban: Honvédkórház) Haematológiai Osztályán gyógykezelték. A külső szakintézményben történt elhelyezését megelőzően a kezelőorvos szabályszerűen nyilatkozott a beteg fogvatartott bilincselhetőségét illetően, és az ápolása folyamán ellenkező javallatot a későbbi kezelőorvosok sem tettek.
A panaszos állapotváltozásait szem előtt tartva a büntetés-végrehajtási felügyelet változtatására történtek kezelőorvosi kezdeményezések, melyeket a Központi Kórház figyelembe vett és a biztonsági szabályoknak megfelelően történt az őrzés, illetve az ellenőrzés. 
A Központi Kórháznak 2011. november 9-én kelt, a külkórházi kihelyezéshez szükséges tájékoztatója szerint a kihelyezést őrzéssel engedélyezték, az ágyhoz bilincselés javasolt.
A Honvédkórház által 2011. november 25-én kiadott orvosi igazolás szerint a panaszost „myeloma multiplex relapsusa, DIC, illetve dialysis igényű veseelégtelenség” miatt kezelik. „Összességében fizikailag elesett állapotú, csak járókerettel járóképes, anaemiás, folyamatosan transzfúzióra szorul, DIC miatt dialysis kanülje mellett is vérzik. Heti 3 alkalommal 3-4 h-s dialysisre szorul. Tekintettel a fentiekre a szökés veszélye csekély.”
A Központi Kórházban ugyanezen a napon kelt tájékoztató szerint a panaszost közvetlen őrzés nélkül helyezik el a Honvédkórházban. A közvetlen őrzést a panaszos betegsége, valamint magatartása nem indokolja, naponta személyesen, illetve telefonon fogják ellenőrizni. Egyszersmind kérik a kórházat, hogy azonnal értesítsék a Központi Kórházat, ha a panaszos elhagyja a kórházat, a gyógykezelést megtagadja, vagy a magatartása sérti a kórházi rendet, hogy visszaszállításáról tudjanak gondoskodni, mely csak őrzés mellett történhet. 
A Honvédkórház 2011. december 7-én kelt orvosi javaslatában tájékoztatta a biztonsági főfelügyelőt, hogy a panaszos állapota javult, járóképes, a kórtermet önállóan el tudja hagyni, ezért a közvetlen őrzés ismételt elbírálást kérte. 
A 2012. január 10-én kelt orvosi javaslatban pedig már arról tájékoztatták a biztonsági főfelügyelőt, hogy a panaszos állapota megváltozott, járóképtelen, a kórtermet önállóan nem tudja elhagyni, legyengült, eszméletlen, közvetlen őrzést nem igényel. 
A panaszos ugyanezen a napon elhunyt.

Érintett alapvető jogok
–	Az emberi méltósághoz való jog: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz (…).” (Alaptörvény II. cikk)

Az alkalmazott normák
–	Magyarország Alaptörvénye
–	A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásáról szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet (a továbbiakban: IM rendelet)

A vizsgálat megállapításai
A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdésének f) pontja szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint rendvédelmi szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Az Ajbt. az 1. § (2) bekezdés d) pontjában fontos célként fogalmazza meg a leginkább veszélyeztetett társadalmi csoportokhoz tartozó személyek jogainak fokozott védelmét, amire egyébként a korábbi években is kiemelt figyelmet fordítottam. Az ombudsmani gyakorlat alapján nyilvánvalóan e személyi körbe tartoznak – többek között – a fogvatatottak, illetve a betegek is. Az e kategória alá tartozó egyes társadalmi csoportok más és más okokból (például az egzisztenciális helyzetük, életkoruk, egészségi vagy mentális állapotuk miatt) minősülhetnek veszélyeztetettnek, a közös pont bennük az, hogy helyzetük miatt egyfelől kiszolgáltatottak valamennyi állami, közhatalmi beavatkozással szemben. Másfelől esetükben súlyos és közvetlen következményekkel járhat az is, ha az állam nem tesz eleget egyes alkotmányos feladatainak, a speciális, rászorultakat segítő szabályozás és gyakorlat kialakításával, fenntartásával kapcsolatos kötelezettségeit nem vagy nem megfelelően látja el. 
A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (5) bekezdése, továbbá a büntetés-végrehajtási szervezetről szóló 1995. évi CVII. törvény 1. § (1) bekezdése szerint a büntetés-végrehatási szervezet állami, fegyveres rendvédelmi szerv, vagyis vizsgálati lehetőségem kiterjed a szervezetre.

Az ügy érdeme tekintetében
Hivatalba lépésem óta már több alkalommal vizsgáltam a büntetés-végrehajtás egészségügyi intézményeiben elhelyezett fogvatartottak alkotmányos jogainak érvényesülését. A Központi Kórházban legutóbb részben panasz, részben hivatalból elrendelt eljárás keretében vizsgálódtam. Az AJB-6959/2010. számú jelentésemben megállapítottam többek között, hogy az eredetileg nem kórház céljára épült létesítményt az elmúlt mintegy 50 év alatt nem újítottak fel. Egyes kórtermek már használhatatlanok, az ápolásra szoruló fogvatartottakat „összetömörítik” a még használhatókba. A fürdőhelyiségek sem alkalmasak emberi tartózkodásra, a fertőtlenítésük sem biztonságos. A kórház egyetlen liftjében szállítanak mindent, az ételtől a halottig. Mindezek kapcsán hangsúlyoztam, hogy a kórházban egyszerre és együtt sérül a jogállamiság elve, az emberi méltósághoz, a tisztességes eljáráshoz és az egészséges környezethez való jog. 
Az AJB-3095/2010. számú jelentésemben pedig megállapítottam, hogy az emberi méltósághoz való joggal összefüggő súlyos visszásságot okozott a bv. intézet, amikor ágyhoz rögzítette a súlyos állapotban lévő panaszost.
A szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásáról szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 48. § (1) bekezdése szerint, amennyiben a bilincs kényszerítő eszközként való alkalmazásának a törvényben meghatározott feltételei nem állnak fenn, az elítélt mozgásának a korlátozása azonban a fogvatartás biztonságát sértő vagy veszélyeztető cselekmény megelőzése érdekében szükséges, korlátozó eszközként – ha az elítélt egészségi állapota azt megengedi – bilincs, vagy a végtagra helyezett, testi sérülést nem okozó más eszköz alkalmazható. A (4) bekezdés értelmében mozgást korlátozó eszköz, előállítás esetén pedig a vezető bilincs alkalmazásának az elrendelésére és megszüntetésére a parancsnok vagy a személyi állomány általa megbízott tagja jogosult. A (6) bekezdés mindezeket azzal egészíti ki, hogy ha az elítélt meghatározott helyen tartása másként nem biztosítható – a járművön való szállítást kivéve – átmeneti intézkedésként végtagja tárgyhoz is rögzíthető.
Jelen esetben kiemelendő, hogy a panaszos súlyos betegségben szenvedett, ahogyan azt a BVOP is jelezte, betegségének rosszabb fázisában fogadták be, így rögtön el is helyezték a Központi Kórházban. Ezzel kapcsolatban ki kell emelni, hogy ugyan egészségügyi szakkérdések megítélésére nem vagyok jogosult, azonban annyi mindenképpen megállapítható, hogy a panaszos leukémiája miatt fokozottan kitett volt a fertőzésveszélynek, a Központi Kórházban általam tapasztalt körülmények pedig mindenképpen kétségessé teszik annak alkalmasságát az ilyen súlyos betegségben szenvedők megfelelő kezelésére, még úgy is, hogy a kezelést megfelelő szakintézmények közreműködésével, rendszeres kiszállítással oldották meg.
Ki kell térni emellett a panaszos bilincselésére is, amit a Központi Kórházban az orvosok indokoltnak tartottak, illetve a BVOP tájékoztatása szerint a Honvédkórház orvosai sem jelezték, hogy ne lenne indokolt annak használata. A rendelkezésemre álló dokumentumok között ilyen javaslat valóban nincs, azonban idéznem kell a 2011. november 25-én kelt orvosi igazolást: a panaszos „összességében fizikailag elesett állapotú, csak járókerettel járóképes, anaemiás, folyamatosan transzfúzióra szorul, DIC miatt dialysis kanülje mellett is vérzik. Heti 3-4 alkalommal 3-4 h-s dialysisre szorul. Tekintettel a fentiekre a szökés veszélye csekély.” A közvetlen őrzést ekkor meg is szüntették. A panaszos állapotának átmeneti javulását követően 2012. január 10-én elhunyt.
Álláspontom szerint jelen esetben a fogvatartott egészségi állapota miatt sem az ágyhoz rögzítésnek, sem a bilincselésnek az IM rendeletben rögzített feltételei nem álltak fenn. Ennek vizsgálata alól nem mentesíti a büntetés-végrehajtás szervezetét az, hogy a Honvédkórház orvosai külön nem hívták fel a figyelmet az ágyhoz bilincselés mellőzhetőségére. 
Ugyan a 2011. december 7-i jelentés szerint a panaszos állapota javult, járóképes volt, ez azonban nem változtat azon a tényen, hogy voltak olyan periódusok, amely során egészségi állapota egyáltalán nem indokolta a bilincselést.
 „Az emberi méltósághoz való jog azt jelenti, hogy van az egyén autonómiájának, önrendelkezésének egy olyan, mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva – a klasszikus megfogalmazás szerint – az ember alany marad, s nem válhat eszközzé vagy tárggyá.” [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991. 64.] Az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jogot önmagában az ún. „általános személyiségi jog” egyik megfogalmazásának tekinti, mely további részjogosítványokat is magában foglal: önrendelkezési jog, általános cselekvési szabadság, magánszférához való jog, a személyiség szabad kibontakoztatásának joga, önazonossághoz való jog, kegyeleti jog, névjog. Az általános személyiségi jog “anyajog”, olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. [8/1990. (IV. 23.) AB határozat, ABH 1990. 44.] 
A fentiek alapján, megállapítottam, hogy a panaszos ágyhoz bilincselése az emberi méltósághoz való jogával összefüggő visszásságot okozott.

Intézkedésem
Az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokát, hogy vizsgálja felül a súlyos egészségi állapotban lévő fogvatartottak külkórházi, illetve a Központi Kórházban történő kezelése során való bilincsalkalmazási gyakorlatát, annak érdekében, hogy a jövőben arra csak valóban indokolt esetekben, az emberi méltósághoz való jog sérelme nélkül kerüljön sor.

Budapest, 2012. július 30. 

Prof. Dr. Szabó Máté sk.