Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 2962/2011. számú ügyben

Előadó: dr. Kozicz Ágnes
Az eljárás megindítása
A hozzám forduló panaszos beadványa szerint, gyermeke súlyos aktivitási és figyelemzavarral küzd, ezért tanulmányait magántanulóként folytatja a tatabányai Kertvárosi ÁMK Kőrösi Csoma Sándor Általános Iskolájában. A gyermek 2011. május 5-én konfliktusba keveredett tanítójával, aki az összetűzés miatt az illetékes iskolarendőrhöz fordult tájékoztatásért. Rövid időn belül az iskolarendőr három társával és egy mentővel érkezett az iskolába. A történtek után panaszos gyermeke nem látogathatta az iskolát és a tanulmányi eredményei is romlottak. A gyermeket nagyon megrázták a történtek, amely – a szülő szerint – a fejlődésében is visszavetette őt.
A panasz alapján felmerült a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga, valamint a gyermekek jogai, a gyermekek mindenekfelett álló érdeke sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam, melynek során az Obtv. 18. § (2) bekezdése alapján megkerestem az iskola igazgatóját és az illetékes rendőrkapitányságot, tájékoztatást kérve az ügyben történtekről.

Érintett alkotmányos jogok és alapelvek
– A gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § (1) bekezdés:  „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”),
– Az állam alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés:
„A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása az állam elsőrendű kötelessége.”).

Alkalmazott jogszabályok
– A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Kt.)
– A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény
– A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény (Magyarországon kihirdette az 1991. évi LXIV. törvény)
– A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet
– A Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (Btk.)
– A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény

A megállapított tényállás
A panaszos súlyos aktivitási és figyelemzavarral küzdő 10 éves gyermeke 2008 szeptemberében kezdte meg tanulmányait a tatabányai Kertvárosi ÁMK Kőrösi Csoma Sándor Általános Iskolájában (a továbbiakban iskola). A szakértői bizottság vizsgálata alapján 2009-ben hiperkinetikus magatartászavart diagnosztizáltak a gyermeknél – sajátos nevelési igényű, gyermekpszichiátriai kontroll alatt áll, és gyógyszeres terápiában részesül. A gyermek rehabilitációs foglalkoztatását klinikai szakpszichológus, mint iskolapszichológus látta el. Panaszos gyermeke betegségére tekintettel GYES-t igényelt, így amikor a második tanév folyamán probléma adódott, a szülő a gyermeket hazavitte az iskolából, és segített a tanulásban való felkészülésben. A gyermek magatartása azonban tovább romlott, így 2010. szeptember 13-án klinikai szakpszichológus kezdeményezte a gyermek magántanulói státuszának engedélyezését. A Gyermekjóléti Központ támogatásával és a szülő kérvénye alapján Tatabánya Megyei Jogú Város Polgármesteri Hivatal Oktatási és Közművelődési Irodája, mint fenntartó engedélyezte, hogy 2011. október 1-jétől a gyermek magántanulóként folytassa tanulmányait. A gyermek nehezen viselte, hogy kikerült az iskolai közösségből, hiszen kapcsolata a többi gyermekkel és tanítóival jó volt, szeretett iskolába járni.
2011. május 5-én panaszos gyermeke konfliktusba keveredett tanítójával, aki az iskolarendőrhöz fordult tájékoztatásért, valamint feljelentést akart tenni közfeladatot ellátó személy elleni erőszak miatt. Rövid időn belül az iskolarendőr három társával érkezett az iskolába, aki tekintettel a gyermek betegségére (gyermekpszichiátriai kezelés, gyógyszeres terápia) és arra, hogy a szülőt nem sikerült értesíteni, a helyszínre gyermekorvost és mentőt kért. Az iskolarendőr az igazgató jelenlétében megkísérelte meghallgatni a gyermeket, aki azonban az iskolarendőr kérdéseire nem válaszolt, és haza akart menni. A kiérkező mentő a gyermeket panaszos kíséretében a tatabányai Szt. Borbála Kórház Gyermekosztályára szállította.
Az illetékes rendőrkapitány tájékoztatása szerint, a gyermek tanítója által panaszos gyermeke ellen – közfeladatot ellátó személy elleni erőszak miatt – tett feljelentést a gyermek életkorára – 14. életévét nem töltötte be, büntethetőséget kizáró ok – tekintettel határozatában elutasította. A történtek a panaszos gyermekét nagyon megrázták, egészségi állapota megromlott, így nem látogathatta az iskolát, a tanulmányi eredményei is visszaestek.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Először is azt vizsgáltam, hogy a hatásköröm kiterjed-e az ügyben érintett szervekre. Az Obtv. 29. §-a csak a hatóság fogalmát határozza meg, és az országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza annak eldöntését, hogy mely szervek tekinthetők közszolgáltatónak. Az országgyűlési biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe. A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 8. §-ának (4) bekezdése a települési önkormányzatok kötelező feladataként nevesíti az óvodai nevelés, valamint az általános iskolai oktatás és nevelés biztosítását.
Az Obtv. és az Ötv. idézett rendelkezései alapján az általános iskolai nevelést és oktatást közszolgáltatásnak tekintem. Az Obtv. 29. § (1) bekezdés d) pontja értelmében hatóságnak minősül a rendvédelmi szerv is, így vizsgálatom az üggyel kapcsolatos rendőrségi intézkedésekre is kiterjed.

2. Az alapvető jogok tekintetében
I. A gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga
Az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglaltak szerint a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. Az alkotmányi felsorolás – ahogyan azt már korábbi jelentéseimben is megállapítottam – egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen a családtól kell a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia, ezt azonban kiegészíti (meghatározott esetben pedig pótolja, helyettesíti) az állami intézményvédelem. 
Ezt támasztja alá az Alkotmánybíróság gyakorlata is: „Minthogy azonban a gyermek védelme és a róla való gondoskodás nemcsak a család alkotmányos kötelessége, hanem az államé, a társadalomé is, ez a szülői felügyelettel összefüggésben úgy értelmezendő: ha a gyermeknek nincs, vagy a szülői kötelességeket nem teljesítő szülője van, akkor helyettük az államnak kell helytállnia. Ez ad a jogalkotó államnak lehetőséget a törvényes beavatkozásra, és kötelezi az államot közvetlen helytállásra (tartás) a védelem és gondoskodás feladatára.” Az állam alatt nem pusztán a Magyar Államot, mint jogi személyt kell jelen esetben érteni, hanem – a különböző jogszabályokban meghatározott feladat- és hatáskörében eljárva – valamennyi, ezért tételesen meg nem határozható állami- és önkormányzati szervet is.
Az alapjogoknak létezik egy intézményvédelmi oldala: az egyén alanyi jogának biztosításával, védelmével és érvényesülésével összefüggő tágabb értelemben vett pozitív állami kötelezettségeket összefoglalóan állami intézményvédelmi kötelezettségnek nevezzük. Az Alkotmánybíróságnak következetes az ítélkezési gyakorlata azt illetően, hogy az államnak az alapvető jog tiszteletben tartására és védelmére vonatkozó kötelezettsége nem merül ki abban, hogy tartózkodnia kell megsértésüktől, hanem magában foglalja azt is, hogy biztosítania kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételeket is.
A szülői gondoskodás kiegészítésére, illetve pótlására a legtipikusabb esetben a legmegfelelőbb szakértelem alkalmazása érdekében, valamint a szülők munkaerőpiacon való részvétele miatt kerül sor. Az ENSz Gyermekjogi Egyezményének (a továbbiakban Egyezmény) 18. cikk 3. pontja alapján az Egyezményben részes államok megtesznek minden megfelelő intézkedést annak érdekében, hogy a dolgozó szülők gyermekei számára biztosítsák olyan szolgáltatások igénybevételének jogát, amelyre jogosultak. A 3. cikkben foglaltak szerint a szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenekfelett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban. Az Egyezményben részes államok kötelezik magukat arra, hogy a gyermek számára, figyelembe véve szülei, gyámja és az érte törvényesen felelős más személyek jogait és kötelességeit, biztosítják a jóléthez szükséges védelmet és gondozást, e célból meghozzák a szükséges törvényhozási és közigazgatási intézkedéseket.
Különösen fontosnak tartom kiemelni, hogy az Egyezmény értelmében a szülőknek közös a felelősségük a gyermek nevelésének és fejlődésének biztosítását illetően. A felelősség a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért elsősorban a szülőkre, illetőleg, adott esetben a gyermek törvényes képviselőire hárul, akiket cselekedeteikben mindenekelőtt a gyermek mindenekfelett álló érdekének kell vezetnie.
Az Egyezményben említett jogok biztosítása és előmozdítása érdekében a részes államok megfelelő segítséget nyújtanak a szülőknek és a gyermek törvényes képviselőinek a gyermek nevelésével kapcsolatban reájuk háruló felelősség gyakorlásához, és gondoskodnak gyermekjóléti intézmények, létesítmények és szolgálatok létrehozásáról.

II. Az állam alapjogvédelmi kötelezettsége
Az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogainak tiszteletben tartását és védelmét az Alkotmány 8. § (1) bekezdése deklarálja. Az állam intézményvédelmi kötelezettsége, magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről. A gyermekek esetében – akik életkoruknál fogva nem, vagy csak korlátozottan képesek jogaik védelmére – az államot ezen „aktív jogvédelmi” kötelezettség teljesítése fokozott felelősséggel terheli. A hivatkozott alapvető jogvédelmi kötelezettségen túl az Alkotmány rögzíti a gyermeknek a család, az állam és a társadalom részéről megillető megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogát is. A gyermek nevelése, fejlődésének biztosítása elsődlegesen a szülők felelőssége és kötelezettsége, a gyermeki jogok biztosítása és előmozdítása érdekében azonban az államnak és a társadalomnak a szülők részére megfelelő segítséget kell nyújtania. Az állam alatt nem pusztán a Magyar Államot, mint jogi személyt kell jelen esetben érteni, hanem – a különböző jogszabályokban meghatározott feladat- és hatáskörében eljárva – valamennyi, állami- és önkormányzati szervet is. E kötelezettség értelemszerűen jogalkotási feladatot is jelent, melynek megfelelően a gyermek védelméről szóló 1997. évi XXXI. törvény kialakította a gyermekek védelmét ellátni hivatott intézményrendszer legjelentősebb elemeit, és ezen túl több jogszabály telepít meghatározott feladatokat a gyermek és jogai védelme érdekében különféle állami és önkormányzati szervekhez.

3. Az ügy érdeme tekintetében
A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban Gyvt.) 2. § (1) bekezdése értelmében a gyermeket érintő bármely ügyben a gyermek mindenekfelett álló érdekét kell figyelembe venni.
A közoktatásról szóló 1993. évi LXIX. törvény (a továbbiakban Kt.) 4. § (7) bekezdés c) pontja szerint a közoktatás szervezésében, irányításában, működtetésében, feladatainak végrehajtásában közreműködők döntéseik, intézkedéseik meghozatalakor a gyermek mindenekfelett álló érdekét veszik figyelembe. A közoktatásban a gyermek mindenekfelett álló érdeke különösen, hogy ügyeiben méltányosan, humánusan, valamennyi tényező figyelembevételével, a többi gyermek, tanuló érdekeinek mérlegelésével, a rendelkezésre álló lehetőségek közül számára legkedvezőbbet választva döntsenek.
A rendelkezésemre bocsátott iratokból megállapítottam, hogy az iskola valamennyi munkatársa kiemelt figyelmet fordít integrált oktatás keretében a hátrányos helyzetű és a tanulási nehézségekkel küzdő gyermekek nevelésére és oktatására, mindez a gyermekek fejlődését, mindenekfelett álló érdekének érvényesülését biztosítja. Panaszos gyermekét is számos közösségi programba bevonták, versenyekre készítették fel, betegségét mind az osztálytársak, az iskola többi tanulója, mind az oktatók toleranciával fogadták, türelemmel és segítő intézkedésekkel támogatták a gyermek oktatásban való részvételét.
A Kt. és a Gyvt. fent idézett, a gyermek mindenekfelett álló érdekét megfogalmazó alapvető rendelkezéseinek minden körülmények között érvényesülnie kell; az oktató-nevelő munka során a gyermek felügyeletét ellátó iskolai dolgozóknak a döntéseiknél valamennyi tényező figyelembevételével, a gyermekek, tanulók érdekeinek és a rendelkezésre álló lehetőségek közül a lehető legkedvezőbb intézkedés megválasztásával kell eljárniuk.
Álláspontom szerint a gyermek tanítója intézkedése során – miszerint a konfliktusos helyzetben az iskolarendőrt értesítette, majd „jelzési célzattal” feljelentést tett az életkora miatt még nem büntethető, valamint súlyos magatartási zavarral küzdő tízéves gyermek ellen – nem a gyermek, illetve a többi tanuló érdekeit szem előtt tartva járt el. A konfliktus kezelését illetően a tanító – az iskolarendőr értesítésével és a feljelentéssel – a rendelkezésére álló lehetőségek közül nem a lehető legkedvezőbb intézkedést választotta.
Panaszos gyermekének betegsége, magatartászavara és az, hogy gyógyszeres kezelés alatt áll, a tanító előtt ismert volt. A gyermek rohamát illetően kizárólag az orvosi beavatkozás jelentette volna az elsődleges szükséges és szakszerű ellátást; a gyermekek érdekeire és az összes körülményre tekintettel – a kiérkező rendőrök látványa mind az iskola tanulóiban, mind a szülőkben, és panaszos gyermekében pedig különösen nagy riadalmat keltett – arányos és szükséges intézkedésként a mentőszolgálatot kellett volna értesítenie, és nem a rendőrséget.
A fentieket támasztja alá, hogy a kiérkező iskolarendőr elsődleges intézkedésként gyermekorvost és mentőt kért a helyszínre, a kiérkező mentő pedig a gyermeket panaszos kíséretében a szükséges ellátás érdekében a kórházba szállította. Az iskolarendőr tájékoztatta továbbá a gyermek iskolába érkező másik szülőjét, hogy a történtekről értesíti a gyermekjóléti szolgálatot. 
Mindezek alapján megállapítom, hogy az iskolarendőr intézkedése (mentőorvos és a szülő értesítése) során a gyermek érdekeit szem előtt tartva járt el, és a jogszabályban meghatározott jelzési kötelezettségének is eleget tett.
Az előzőekre tekintettel megállapítom, hogy a pedagógus intézkedésével – azaz a rendőrség értesítése, illetve a feljelentés megtétele – a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggésben alkotmányos visszásságot idézett elő panaszos gyermeke tekintetében.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság megszüntetése és jövőbeni megelőzése érdekében, az Obtv. 21. § (1) alapján felhívom a tatabányai Kertvárosi ÁMK Kőrösi Csoma Sándor Általános Iskola igazgatójának figyelmét,
– hogy panaszos gyermekének oktatását továbbra is kiemelt figyelemmel, a szülőkkel, valamennyi hatósággal – szükség esetén a kezelőorvossal konzultálva – együttműködve folytassák;
– hogy a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogának hatékony érvényesülése érdekében minden esetben a gyermekek mindenekfelett álló érdekét szem előtt tartva, az összes körülmény figyelembevételével, járjanak el.

Budapest, 2011. november 16.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.