Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-2867/2011. számú ügyben

Előadó: dr. Lápossy Attila
Az eljárás megindulása
A panaszos szülők közös beadvánnyal fordultak Hivatalomhoz, amelyben a Tapolcai Rendőrkapitányság által a 15 éves, fiatalkorú gyermekükkel szemben lefolytatott eljárást, valamint gyermekük előállításának körülményeit, az értesítés elmaradását sérelmezték.
A beadvány alapján a tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásság gyanúja miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján az ügyben vizsgálatot indítottam. A vizsgálat során az Obtv. 18. § (4) és (11) bekezdése alapján az országos rendőrfőkapitánytól tájékoztatást kértem a beadványban felvetettekkel kapcsolatos jogi álláspontjáról, valamint az üggyel összefüggésben eddig megtett vagy megtenni kívánt intézkedésekről.
A vizsgálattal összefüggésben megjegyezni kívánom, hogy a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvt.) 11. § (2) bekezdése az országgyűlési biztos kiemelt feladatává teszi a gyermekek jogainak alkotmányos védelmét, így – kvázi gyermekjogi szakombudsmani teendőket is ellátva – ezen jogokat nem csak a tipikus ombudsmani eszközökkel, hanem a gyermeki jogok érvényesüléséhez illeszkedő, sajátos eszközrendszerrel is védeni kívánom.

A megállapított tényállás 
1. A beadványban a szülők előadták, hogy gyermekük 2011. június 19-én késő este – tudtuk és engedélyük nélkül – barátaival Tapolcán sétált, mindeközben a fiú felrúgott egy szemeteskukát. A társaság végül szétvált, gyermekük pedig hazament és lefeküdt aludni. A megmaradt néhány fős társaságot egy rendőrjárőr megállította, és kérdőre vonta a megrongált kukával kapcsolatban, ennek során derült ki, hogy ezt a fiú követte el. A panaszosok szerint a szolgálatban lévő nyomozó ezt követően a fiú egyik barátját arra vette rá, hogy telefonhívással „kicsalja” a ház elé és onnan a hajnali órákban a Tapolcai Rendőrkapitányságra előállította. Az előállítás során a szülőket nem értesítették, a fiút végül csak hajnali három körül vitte haza az egyik járőr.
A szülők – elismerve gyermekük felelősségét és a felelősségre vonás jogosságát – érthetetlennek és felháborítónak tartják a megalázó, megfélemlítő eljárást, különösen azt, hogy a kora hajnali órákban – tudtuk nélkül – gyermeküket egy civil ruhás intézkedő rendőrnyomozó „csalja el” otthonukból, majd a rendőrségtől az előállítás tényéről később sem kapnak semmilyen tájékoztatást. Állításuk alátámasztására a szülők panaszukhoz csatolták az előállításról készült igazolást és a 2011. július 23-ai gyanúsítotti kihallgatás jegyzőkönyvének másolatát, amelyek igazolják a panaszukban előadott tények jelentős részét.
2. Az országos rendőrfőkapitány az üggyel kapcsolatban mellékelten megküldte az első fokú határozatot, amelyben a Tapolcai Rendőrkapitányság az intézkedéssel kapcsolatos panaszt elutasította. Az országos rendőrfőkapitány tájékoztatása szerint pedig e határozattal szemben fellebbezést nem terjesztettek elő. A határozat indokolása azt tartalmazza, hogy az ügyben a rendőrségi eljárással, intézkedéssel kapcsolatos panasz kivizsgálására közigazgatási hatósági eljárás indult, amely során sor került a panaszosok meghallgatására is. 
A határozat szerint a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján megállapítható, hogy 2011. június 19-én 1 óra 25 perckor érkezett a Tapolcai Rendőrkapitányságra a bejelentés, amely szerint négy férfi kukát rugdosott a buszmegállóban. A bejelentést követően a szolgálatban lévő rendőrök azt tapasztalták, hogy a Veszprémi úton a Tesco áruháznál a Kazinczy tér oldalán található buszmegállóban a tábláról a kukát lerúgták, az két darabban hever a földön. Mivel a rendőrök kiérkezésekor már senki nem tartózkodott a helyszínen, ezért a bejelentő által megadott személyleírású személyek felkutatására indultak. Két fiatalkorú személyt vontak intézkedés alá, akik elmondták, hogy a panaszosok fiával egy társaságban voltak és ő volt az, aki lerúgta a kukát. Mivel bűncselekmény elkövetésével lehetett őket gyanúsítani, a Közrendvédelmi és Közlekedésrendészeti Osztály állományába tartozó rendőrök a Tapolcai Rendőrkapitányságra előállították őket. Ezzel egyidejűleg a Bűnügyi Osztály állományába tartozó polgári ruhát viselő rendőrök a cselekmény elkövetésében résztvevő másik két személy felkutatására indultak. Intézkedés alá vonták egy további ugyancsak fiatalkorú fiút, aki szintén elmondta, hogy a panaszosok fia rúgott bele a megállóban található kukába, és ezután indultak a fiú felkutatására.
A határozat említi, hogy a rendőri jelentések és a meghallgatáson elhangzottak alapján azt lehetett megállapítani, hogy valóban egyik társa hívta fel mobiltelefonon a panaszosok fiát, de ezt nem kényszer hatására tette. A tanú meghallgatása során kérést említett a telefonhívás kezdeményezésére vonatkozóan, az intézkedő rendőrök jelentésükben pedig úgy nyilatkoztak, hogy a tanú maga ajánlotta fel, hogy társát felhívja. A fiatalkorú fiú ugyanakkor a telefonhívásra vonatkozóan eltérő nyilatkozatot tett. A határozatban szerepel, hogy az ellentmondó bizonyítékok miatt a két rendőr jelentésében foglaltakat fogadták el. A határozat indokolása kitér arra is, hogy mivel a fiú pontos lakcímét nem ismerték, valamint, hogy ő maga ajánlotta fel, hogy kimegy az utcára, mivel nem akarta, hogy az alvó szüleit csengetéssel felébresszék. Miután a fiú az utcára kiment az intézkedő rendőrök igazolták magukat, közölték az intézkedés okát, és bűncselekmény elkövetésének gyanúja miatt őt a Tapolcai Rendőrkapitányságra állították elő. A határozat indokolása azt is tartalmazza, hogy az előállítás során kényszerítő eszköz alkalmazására nem került sor.
A határozat indokolása kitér arra is, hogy az előállítása 2011. június 19-én 1 óra 50 perctől 2 óra 30 percig tartott, a személyi szabadságot korlátozó intézkedésről és az elszámoltatásról az intézkedő rendőrök jelentést készítettek, mely tartalmazza a jogorvoslatra, valamint a jogok gyakorlására történő hatósági figyelmeztetések megtörténtét. A parancsnoki kivizsgálás során a rendőri intézkedést jog- és szakszerűnek találták. A határozatban az is szerepel, hogy – a rendőri jelentések alapján – a fiú nem kívánta a szüleit értesíteni, azt kérte, hogy erre ne is kerüljön sor. A határozat megjegyzi, hogy jogszabály fiatalkorú személy esetében nem ír elő értesítési kötelezettséget az előállítás során. Végül említi azt is, hogy a fiatalember a szabadon bocsátását követően a rendőrök hazaszállították, törvényes képviselőinek átadták és a történtekről a szülőket tájékoztatták. A határozatban a panaszt arra tekintettel utasították el, hogy az intézkedő rendőrök szakszerűen és jogszerűen jártak el, az intézkedési kötelezettségüket törvényesen teljesítették.
3. Az AJB-4818/2010. számú ügyben kiadott jelentésemben egy ugyancsak bűncselekmény elkövetésének gyanúja miatt előállított fiatalt szüleinek panasza alapján azt állapítottam meg, hogy a törvényes képviselő értesítésének elmulasztása miatt sérült a tisztességes eljáráshoz való jog. A jelentés kiemeli, hogy a rendőrségi törvény egyértelműen azt írja elő, hogy a törvényes képviselőt, a szülőt haladéktalanul értesíteni kell az előállításról, ez azonban nem történt meg. A vizsgálat során kiderült, hogy a panaszos fiának előállítása több mint 4 órán át tartott, de az intézkedést foganatosító rendőr a törvényes képviselőt egyáltalán nem értesítette az előállításról. A fiatalkorú éjszaka, több órán át egyedül tartózkodott a rendőrkapitányság épületében, jogai érvényre juttatásához szülője nem lehetett segítségére. 
Az értesítés elmaradása miatt a jelentés szerint a fiatalkorú személyes szabadságának korlátozása az Rtv. rendelkezéseinek nem felelt meg. A visszásság orvoslása érdekében felkértem az ügyben érintett Berettyóújfalui Rendőrkapitányság vezetőjét, gondoskodjon arról, hogy az állomány a jövőben a rendőrségről szóló törvény rendelkezéseit megtartva járjon el, amennyiben fiatalkorút állítanak elő. A jelentésben egyben ismételten felhívtam arra a figyelmet, hogy a gyermekek, fiatalkorúak gyenge érdekérvényesítők, nincsenek tisztában jogaikkal, rendszerint mások érvényesítik azokat. Életkoruknál, ítélőképességüknél, esetleg egyéb körülményeiknél fogva alapvetően nem képesek fellépni a jogaik védelmében oly módon, illetve olyan hatékonysággal, mint a társadalom felnőtt tagjai.

Az érintett alkotmányos jogok és követelmények
·	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”);
·	a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § (1) bekezdés: A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.).

Alkalmazott jogszabályok
1.	a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény (a továbbiakban: Gyermekjogi Egyezmény);
2.	a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Rtv.);
3.	a gyermekek védelméről es a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Gyvt.)
4.	a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.).

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét az Obtv. határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Elsőként azt vizsgáltam, hogy a hatásköröm kiterjed-e az ügyben érintett szervekre. A vizsgálattal érintett Tapolcai Rendőrkapitányság az Obtv. 29. § (1) bekezdésének d) pontja szerinti rendvédelmi szervnek minősül, így eljárásának vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. Az ombudsmani eljárás szempontjából az Obtv. 16. § (1) bekezdésével összefüggésben nem jelent akadályt, hogy a panaszosok nem terjesztettek be fellebbezést a panaszeljárás során hozott határozattal szemben. A panaszbeadvány alapján és az Obtv. 17. § (5) bekezdésére figyelemmel vizsgálatom kizárólag a rendőri intézkedésekre, eljárásra terjedt ki, a büntetőügyben hozott döntést nem vizsgáltam és nem is vizsgálhattam.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
1. Az országgyűlési biztos – amint erre már számos jelentésemben is felhívtam a figyelmet – egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alkotmányban kapott mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa vizsgálatai során következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazza az alapjogok korlátozásának alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket1.
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság már működése első éveiben elvi éllel állapította meg, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára2. A jogbiztonság követelménye azonban nem korlátozódik kizárólag a jogalkotás szférájára, nem csupán a normák egyértelműségét követeli meg, hanem azt is, hogy az egyes jogintézmények működése, vagyis a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen.3 Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján egyértelműen jogbizonytalanságot teremt, ha egy közigazgatási szerv az állampolgárokat túlbuzgóságból vagy a jogszabály hibás értelmezésből eredő indokolatlan zaklatásnak teszi ki4. A jogállamiság elvéből folyó követelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket5.
Az Alkotmánybíróság szerint az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel is. A megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban ugyanis a jogbiztonság az, ami sérelmet szenved6. A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon ugyan nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az 57. § (1) bekezdésben foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdésből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog7. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A közvetlen alkotmányi garanciák gazdaságossági és célszerűségi okokból, az eljárás egyszerűsítése vagy az időszerűség követelményének érvényesülése címén sem mellőzhetők8. Már több jelentésemben is hangsúlyoztam, hogy különösen nagy súlya van ennek a tételnek akkor, amikor az adott eljárás eleve alapjog-korlátozásra, szankció kiszabására vagy jogkorlátozó intézkedés meghozatalára irányul.
2. Az Alkotmánybíróság szerint9 a gyermek védelme és a róla való gondoskodás nemcsak a család alkotmányos kötelessége, hanem az államé, a társadalomé is: ha a gyermeknek nincs vagy a szülői kötelességeket nem teljesítő szülője van, akkor helyettük az államnak kell helytállania. Az államnak ez lehetőséget ad a törvényes beavatkozásra, és egyben kötelezi közvetlen helytállásra, a védelem és gondoskodás feladatára. Az AB álláspontja szerint a gyermek jogai védelmében a családot, közelebbről a szülőt terhelő alkotmányos alapkötelezettségek esetén az államot aktív magatartásra kötelezi az Alkotmány 67. § (1) bekezdése, kifejezett kötelezettségeket állapítva meg számara. Már több jelentésben kiemeltem, hogy az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében meghatározott felsorolás (család, állam, társadalom) egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen (lehetőleg) a családtól kellene a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia, és ezt kiegészíti, rosszabb esetekben pedig pótolja, illetve helyettesíti az állami intézményvédelem10.
Az Alkotmánybíróság szerint az állam szerepe a gyermekek védelmében és a róluk való gondoskodásban az, hogy meghatározza a gyermekek alapvető jogai érvényesítésének garanciáit, létrehozza és működtesse a gyermekek védelmét biztosító intézményrendszert. A szabályozás kereteit elsőként azok a – gyermekek jogairól megalkotott – nemzetközi egyezmények jelölik ki, amelyekhez a Magyar Köztársaság csatlakozott, és amelyek meghatározzák a gyermekvédelmi rendszer felépítésére, szervezésének elveire, elemeire vonatkozó szabályokat, megállapítanak bizonyos aktivitási minimumokat, szabályozásbeli standardokat11. Az Alkotmány nem határozza meg a gyermek fogalmát, azonban a Gyermekjogi Egyezmény értelmében gyermek az a személy, aki tizennyolcadik életévét nem töltötte be, kivéve, ha a reá alkalmazandó jogszabályok értelmében nagykorúságát már korábban eléri. A Gyermekjogi Egyezmény 40. cikkének 1. pontja szerint az Egyezményben részes államok elismerik a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított gyermeknek olyan bánásmódhoz való jogát, amely előmozdítja a személyiség méltósága és értéke iránti érzékének fejlesztését, erősíti a mások emberi jogai és alapvető szabadságai iránti tiszteletét, és amely figyelembe veszi korát, valamint a társadalomba való beilleszkedése és abban építő jellegű részvétele elősegítésének szükségességét.

III. Az ügy érdeme tekintetében
1. A rendelkezésre álló információk alapján a rendőrség az eljárás alá vont 15 éves fiatalkorú fiút garázdaság vétsége (bűncselekmény) elkövetésének gyanúja miatt még a késő éjszakai, kora hajnali órákban – elsődlegesen korábbi társai beszámolója alapján – a rendőrségre kívánta előállítani. A panaszeljárás során hozott határozatból az is egyértelműen kiderül, hogy az eljáró rendőrök ahelyett, hogy meggyőződtek volna a gyanúsított fiú pontos tartózkodási helyéről és onnan állították volna elő, az egyik társa önkéntes segítségével kerülő úton kihívatta a szülői házból, majd a rendőrségre előállította.
Az Rtv. 15. § (1) és (2) bekezdése az arányosság követelményével kapcsolatban rögzíti, hogy a rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával. Több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül pedig azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár. Az Rtv. 17. § (1) bekezdése értelmében a Rendőrség a feladatának ellátása során a testi épséghez, a személyes szabadsághoz, a magánlakás, a magántitok és a levéltitok sérthetetlenségéhez, a személyes adatokhoz, valamint a tulajdonhoz fűződő jogokat a törvényben foglaltak szerint korlátozhatja.
Álláspontom szerint, ha a kora hajnali órákban rendőrszakmai szempontból feltétlenül szükséges és elkerülhetetlen volt a fiú előállítása és kihallgatása, akkor a fiatalkorú személy előállításának végrehajtása tekintetében nem csupán az Rtv. – a határozatban is hivatkozott – 33. § (2) és (3) bekezdései az irányadóak, hanem tekintettel kell lenni az érintett személy alapvető jogaira. Az eljáró rendőröknek meg kellett volna győződnie arról, hogy a fiú az otthonában tartózkodik-e, és ha igen, akkor – a fiatalkorú személy esetleges kérésétől, javaslatától függetlenül – a szülőket és/vagy más jelen lévő hozzátartozót felkeltve, önmagát igazolva és az intézkedés okát előadva kellett volna az előállítást foganatosítani. Megjegyzem, hogy a fiatalkorú személy előállításának szakszerű és alapjogi szempontból is kívánatos végrehajtása esetén a törvényes képviselő utólagos, külön értesítésére sem lett volna szükség.
2. A panaszeljárás során hozott határozat kiemeli, hogy a fiatalkorú fiú nem kívánta a szüleit értesíteni, és ezzel összefüggésben megjegyzi, hogy jogszabály fiatalkorú személy esetében nem ír elő értesítési kötelezettséget az előállítás során. A határozat ezen állítása téves, mivel az Rtv. 18. § (1) bekezdése tételesen előírja, hogy ha a fogvatartott fiatalkorú személy, akkor haladéktalanul értesíteni kell törvényes képviselőjét vagy gondnokát.
Ismételten megerősíteni kívánom azt, a már említett AJB-4818/2011. számú jelentésemben rögzített álláspontomat, amely szerint az előállítás során a rendőrség az előállított személyes szabadságát korlátozza, erre a korlátozásra azonban kizárólag a törvényben foglaltak szerint kerülhet sor. Az Rtv. pedig – az Alkotmány 67. § (1) bekezdésével, valamint az ugyancsak hivatkozott Gyermekjogi Egyezménnyel összhangban – az általánostól eltérő további szabályt állapít meg a fiatalkorúakra vonatkozóan. Az Rtv. 18. § (1) bekezdése szerint a rendőrség az előállított fiatalkorú törvényes képviselőjét köteles haladéktalanul értesíteni. A törvényes képviselő értesítésére azért kötelező minden esetben, mert a fiatalkorúnak az eljárási jogai érvényesítéséhez segítségre van szüksége.
A gyermek jogainak védelme érdekében a szülők haladéktalan értesítésére vonatkozó kötelezettség teljesítése szempontjából irreleváns a személyes szabadságot korlátozó intézkedés időtartama, sőt a fiatalkorúnak az értesítés elhagyására vonatkozó kérése, javaslata is, a rendőrségnek mindent meg kell tennie a törvényes képviselő értesítése érdekében.
Mindezek alapján megállapítom, hogy az ügyben végrehajtott rendőri intézkedés, eljárás, ezen belül különös tekintettel a törvényes képviselő értesítésének elmaradása az érintett fiatalkorú személy tisztességes eljáráshoz, valamint a védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggésben visszásságot okozott.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása, illetve a jövőbeni megelőzése érdekében
1. az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján felkérem a Tapolcai Rendőrkapitányság vezetőjét, hogy gondoskodjon arról, hogy az alárendelt állomány a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény rendelkezéseinek maradéktalan megtartása mellett járjon el fiatalkorú személy előállítása esetén;
2. az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy intézkedjen arról, hogy felügyeleti eljárás keretében a panaszeljárásban hozott elsőfokú határozatot haladéktalanul felülvizsgálják.

Budapest, 2011. december 13.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Lábjegyzet:
1 Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.
2 Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat.
3 Vö. 72/1995. (XII. 15.) AB határozat.
4 Vö. 49/1995. (VI. 30.) AB határozat
5 Vö. 56/1991. (XI. 8.) AB határozat.
6 75/1995. (XI. 21.) AB határozat, ABH 1995, 376, 383.
7 315/E/2003. AB határozat, ABK 2003. október, 741, 743.
8 11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 84-85.; 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH 1998, 372, 376-377.; 5/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 88-89.; 422/B/1999. AB határozat, ABH 2004, 1316, 1320, 1322.
9 Lásd 995/B/1990. AB határozat, ABH 1993, 515, 528. 
10 Lásd először az OBH 2057/2008. számú jelentést.
11 434/E/2000. AB határozat, ABH 2004, 1452., 114/2010. (VI. 30.) AB határozat.