Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
Az AJB-2747/2011. és az AJB-2888/2011. ügyekben

Előadó: dr. Hajas Barnabás
Az eljárás megindulása
Sajtóhírekből értesültem arról, hogy 2011. június 24-én és 25-én, Ven Csia-pao kínai kormányfő budapesti látogatása idején, illetve azt megelőzően több helyszínen tibeti zászlókkal véleményt nyilvánítókkal szemben lépett fel a Rendőrség, továbbá, hogy a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal 2011. június 25-én több, Magyarországon jogszerűen tartózkodó, tibeti származású személyt adategyeztetésre rendelt be, ezzel megakadályozta őket abban, hogy a kormányfői látogatással szembeni véleményüket kinyilvánítsák. 
Mindezek alapján, tekintettel arra, hogy az ügyben felmerült az alapvető jogokkal összefüggő visszásság gyanúja, vizsgálatot indítottam, melynek eredményes befejezése érdekében az Országos Rendőr-főkapitánytól és a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (a továbbiakban: BÁH) főigazgatójától kértem tájékoztatást.

A megállapított tényállás
A lefolytatott idegenrendészeti ellenőrzésekkel kapcsolatban BÁH főigazgatója a következőkről tájékoztatott:
A BÁH a közbiztonság megóvása, a jogsértő cselekmények kiszűrése és megelőzése, az idegenrendészeti szabályok betartatása érdekében részben önállóan, részben a társszervekkel együttesen, rendszeresen ellenőrzi a Magyarországon tartózkodó harmadik országbeli külföldieket. Az ellenőrzés jogalapját a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény (továbbiakban: Harmtv.) 67. §-a, valamint a nemzetközi védelemben részesítettek (elismert menekültek, oltalmazottak) esetében a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény 32. – 32/A. §-ai, valamint a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény végrehajtásáról szóló 30 1/2007. (XI. 9.) Korm. rendelet (továbbiakban: Metvhr) 38. -a képezi. A Harmtv. szerint az idegenrendészeti hatóság ellenőrizheti a törvényben meghatározott szabályok betartását. Az ellenőrzéskor a harmadik országbeli állampolgár felhívásra köteles úti okmányát, tartózkodásra jogosító engedélyét, vagy más, személyazonosításra alkalmas igazolványát felmutatni és átadni. A Metvhr. szerinti ellenőrzésre alapvetően a társadalmi beilleszkedést elősegítő ellátásokra és egyéb támogatásokra való rászorultság vizsgálata céljából kerül sor. Az ellenőrzés jogalapjául szolgál a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény 19. §-ának (3) bekezdés d) pontja is, amely szerint az állampolgársági ügyben eljáró szerv véleményt kérhet az idegenrendészeti hatóságtól a honosítás egyes törvényi feltételeinek teljesülésével kapcsolatban, mely esetben a megkeresett szerv rendszerint hatósági ellenőrzést végez. 
A külföldiek rendszeres ellenőrzését alapvetően az indokolja, hogy a Magyarországon különböző jogcímen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok között gyakori a hamis, vagy meghamisított okmányok felhasználása, továbbá a kiadott okmányokkal való visszaélés, olyan jogosultságok igénybe vétele, amelyek a külföldit jogállása alapján nem illetnék meg (p1. az alapellátást meghaladó egészségügyi ellátás igénybe vétele, egyes szociális támogatások indokolatlan igénybe vétele stb.). Az ilyen jogsértések esetenként jelentős költségvetési többletkiadást okoznak. Az ellenőrzések indoka továbbá az is, hogy a külföldiek közül sokan a személyazonosító adataik, lakcímadataik, továbbá foglalkoztatásukat érintő adataik megváltozását a jogszabályok előírása ellenére sem jelentik be az idegenrendészeti, illetve menekültügyi hatóságnak, illetőleg a közigazgatási eljárás során gyakran ismeretlen helyre távoznak, mellyel szintén komoly terhet rónak a hazai befogadó- és ellátási rendszerre.
Az ellenőrzés eredményeként szűrhetők ki azok a külföldiek is, akik a hatóság megtévesztésével csak névleges családi kapcsolatra tekintettel szereznek tartózkodási jogosultságot. A BÁH-nak hangsúlyt kell fordítania továbbá a menedékjog intézményével visszaélők kiszűrésére, annak érdekében is, hogy a rendelkezésre álló források a valódi menekültek védelmét, társadalmi integrációjuk elősegítését biztosítsák. 
Az ellenőrzések végrehajtása a BÁH területi szervei, a regionális igazgatóságok hatáskörébe tartozik. Az ellenőrzések a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) szabályainak figyelembe vételével, főként a külföldi tartózkodási-, illetőleg szálláshelyén, munkahelyén, emellett idézés alapján a hatóság hivatali helyiségeiben kerülnek végrehajtásra. 
„A [BÁH] 2011. I. félévi munka-, ellenőrzési és rendezvénytervében meghatározottak alapján 2011. június 25-én a Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatóság hajtott végre hivatalból ellenőrzést, amelynek céljából 19 fő külföldi állampolgár idézésére került sor. Az ellenőrzés a külföldiek személyazonosító adatainak egyeztetését, az okmányok, egyes külföldiek esetében pedig a megélhetés forrásainak vizsgálatát célozta. Állampolgárságukat tekintve az idézettek közül 2 kínai, 3 indiai, 2 líbiai, 5 tibeti, 1-1 fő nigériai, egyiptomi, szír, szaúdi, algériai, iráni állampolgár, 1 fő pedig palesztin hontalan volt. Az idézett külföldiek közül 9 fő tartózkodási, 2 fő bevándorlási, 1 fő letelepedési engedéllyel rendelkezik, 3 fő menekült, 1 fő oltalmazott és 3 fő befogadotti státuszban van.” Az azonban a megküldött iratokból derült ki, hogy az idézettek egy része ellen korábban kibocsátott elfogató parancs, vagy elrendelt körözés van érvényben, így reálisan nem volt várható, hogy az idézés sikerrel jár. Ugyancsak nem derült ki az iratanyagból, hogy a BÁH 2011. I. félévi munka-, ellenőrzési és rendezvénytervében mikor, és milyen indokok alapján került a 2011. június 25-i ellenőrzési feladat meghatározásra.
„A külföldiek idézésére a Ket. 46. §-ában foglaltak alapján került sor. Ez a – kivételesnek egyáltalán nem tekinthető – rutin eljárás azért a szombati napon került lefolytatásra, mert a hatóság egyrészt figyelembe vette, hogy az érintettek hétköznapokon többnyire a munkahelyükön tartózkodnak, másrészt pedig a hivatalos – hétköznapi – ügyfélfogadási időben a regionális igazgatóságon elsősorban azon külföldiek ügyeinek intézése folyik, akik esetében az eljárás az ügyfél kérelmére indul. Figyelemmel arra, hogy a Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatóságot a tavalyi évben közel 110.000 ügyfél kereste fel magyarországi tartózkodásával kapcsolatos ügyintézés céljából, a zökkenőmentes ügyfélfogadás biztosítása okán szükséges, hogy a nem kérelemre induló eljárások lefolytatására a hivatalos ügyfélfogadási időn kívül – adott esetben hétvégén is – sor kerüljön. A hivatalos munkaidőtől (hétfő-csütörtök 8.00-16.30, péntek 8.00-14.00) eltérő időpontban foganatosított ellenőrzések gyakorlata nem tekinthető rendkívülinek, ilyen jellegű intézkedésekre valamennyi regionális igazgatóságon rendszeresen sor kerül. Megjegyezni kívánom, hogy a BÁH Közszolgálati Szabályzata, valamint az egyes szervezeti egységek ügyrendjei alapján, az ellenőrzési tevékenységet ellátó kormánytisztviselők munkaköri leírásaiban rögzítésre került a hivatali munkarendtől eltérő munkarendben – adott esetben a heti pihenőnapon, munkaszüneti napokon – történő munkavégzés.” 
A kapott tájékoztatás szerint „a hatósági eljárás lefolytatásának helyszíne úgy került kijelölésre, hogy figyelembe vették az idézett külföldi jelenlegi tartózkodási helyét, így a külföldinek a számára legközelebb elhelyezkedő hivatali egységnél kellett megjelennie. Az érintettek közül 8 fő átvette, 2 fő megtagadta az idézés átvételét, 9 fő idézése pedig ismeretlen helyen való tartózkodás miatt sikertelen volt. Azon külföldiek, akik az idézést átvették valamennyien, jogkövető módon megjelentek a hatóság előtt. A rendelkezésemre álló iratok alapján megállapítottam, hogy nem sikerült a líbiai, iráni, algériai, szír, nigériai állampolgárok, számára az idézést kézbesíteni. 
Az egyik líbiai állampolgár hazautazott, a szír és nigériai állampolgár ismeretlen helyen tartózkodott. Az iráni állampolgár pedig 2008 óta, bűncselekmény elkövetése miatt áll körözés alatt.
Az ellenőrzési eljárás időtartama alatt az érintetteket a hatóság sem mozgás, sem személyi szabadságukban nem korlátozta, az eljárás során rendvédelmi szerv képviselője nem volt jelen.” Ennek ellent mond a Tibetet Segítő Társaság beadványa, amely szerint a megjelentek iratait elvették, és ezzel megakadályozták eltávozásukat.
Ugyancsak a BÁH főigazgatójának tájékoztatása szerint „A hatóság figyelembe vette az érintettek személyes körülményeit, a gyermekkel megjelent külföldiek ellenőrzésekor soron kívüliséget alkalmazott. Azon ügyfél esetében, aki munkavégzési kötelezettségre hivatkozott, a hatóság lehetővé tette, elérhetőségének meghagyása mellett az eltávozást, amellyel azonban az érintett külföldi nem élt. A hatóság, figyelembe véve azt a körülményt, hogy hivatali munkaidőn kívül a büfé nem működik, az ügyfelek részére ásványvizet és igény szerint péksüteményt is biztosított.” A főigazgató a válaszában arra is utalt, hogy ezt gyakorlatot a BÁH a jogsértés miatt előállított külföldiek esetében is alkalmazza. A tájékoztatás szerint „Az ellenőrzés folyamatosan zajlott és 13.30 órakor befejeződött. Az érintettek az ellenőrzéssel szemben panasszal nem éltek, ellenőrzésük befejezését követően szabadon távoztak.” Ezzel szemben Tibetet Segítő Társaság beadványa arról számolt be, hogy hosszú ideig semmi nem történt csak várakoztatták a beidézett külföldieket, akik többször szemrehányást tettek, mert kis gyermekekkel voltak jelen. 11.30 órakor a nőket és a gyermekeket elengedték, de két tibeti személynek továbbra is ott kellet maradnia. A BÁH főigazgatója válaszában nem tér ki arra, hogy miért tartott reggel 8.00 órától 13.30 óráig az ellenőrzés.
Azon külföldiek esetében, akiknél az idézés sikertelen volt, a Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatóság az ellenőrzést későbbi időpontban folytatta le, illetőleg egyes esetekben a közeljövőben fogja végrehajtani azt. 
A BÁH főigazgatója válaszában megjegyezte, hogy ugyanezen időpontban a Dél-alföldi Regionális Igazgatóság is hajtott végre idegenrendészeti ellenőrzéseket: június 24-én 18.40 és 20.40 óra között 11 külföldit, június 25-én 17.20 és 22.45 Óra között pedig 58 külföldit vont ellenőrzés alá a rendőrség közreműködésével. Az ellenőrzött személyek között tibeti származású nem volt. Bár a kapott tájékoztatás erre nem tért ki külön, az ellenőrzés időpontjából, és az idézés hiányából arra lehet következtetni, hogy ezek az eljárások a Magyar Köztársaság területére nem jogszerűen beutazó külföldiekkel szemben kerültek lefolytatásra.
A főigazgatói válasz szerint a Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatóság 2010. évben 1.801 esetben végzett helyszíni ellenőrzést az illetékességi területén, 2011. első félévében eddig 1.101 ellenőrzést hajtott végre. Az egyes napszakokat tekintve nappal elsősorban a különböző gazdasági társaságokat, munkahelyeket érintően került ellenőrzés végrehajtásra, a magánlakásokban döntően 17 óra után történt ellenőrzés, mivel mind az érintett külföldiek, mind a lakókörnyezetükben élő tanuk általában ezen időszakban tartózkodnak otthon. Sok esetben a helyszínen megkezdett ellenőrzés a hatóság hivatali helyiségében folytatódik, mivel a külföldi személyazonosságának ellenőrzésén túlmenően – az okmányokkal kapcsolatos visszaélések megelőzése, kiszűrése érdekében – az eljáró szerv a külföldi okmányainak speciális szakértelmet és eszközparkot igénylő vizsgálatát is elvégzi. Ez az eljárási rend nemcsak a Budapesti és Pest Megyei Regionális Igazgatóságra jellemző, hanem a BÁH többi területi szervezeti egységére is. 2010-ben a regionális igazgatóságok összességében 2.873 alkalommal végeztek önállóan ellenőrzést és 1.290 esetben pedig az együttműködő szervekkel közösen hajtottak végre hatósági ellenőrzéseket. Az elmúlt évben végrehajtott ellenőrzések összesen 5.979 Magyarországon tartózkodó külföldit érintettek. Sajnálatos módon a válasz nem tért ki arra, hogy ebből hány esetben került sor heti pihenőnapon az ellenőrzésre.

A rendőri intézkedésekkel kapcsolatban a következőket állapítottam meg:

2011. június 24. 
Az egyik rendőri jelentés szerint az útvonal biztosításban résztvevő azt az eligazítást kapta, hogy a delegáció érkezése előtt néhány perccel induljanak el, és a delegáció útvonalát vizsgálják át, azzal a céllal, hogy kiszűrjék azon személyeket, akik zászlók lengetésével, illetve egyéb módon megzavarhatják, vagy akadályozhatják, veszélyeztethetik a konvoj, illetve a védett vezető közlekedését. 
Az útvonal átvizsgálása során azt látták, hogy az Oktogon Presszó előtt az oda kihelyezett székeken egy asztalnál ül két férfi, továbbá mellettük – egy feltehetőleg tibeti – zászló van a falhoz támasztva, továbbá egyiküknél egy videokamera látható. 
Tekintettel arra, hogy Budapest területére fokozott ellenőrzést rendeltek el, továbbá „mivel a 6/1998. (II.16.) ORFK Utasítás I. fejezetében meghatározott megelőző védelmi feladatok ellátása során a Nemzetközileg védett személyek védelme érdekében a 160/1996 (XI.5.) Korm rendelet 3.§ (1) bekezdésének c) pontjában foglalt közlekedési útvonal biztosítása során a Korm rendelet 8. (2) bekezdése alapján a fenti helyen a fenti két személy potenciálisan akadályozhatta, illetve veszélyeztethette a védett személy mozgását biztonságát, illetve a méltóságát”, a két személyt igazoltatni kezdték. 
A rendőri jelentés szerint az intézkedés megkezdése előtt tájékoztatták őket, hogy a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Rtv.) 30. § (1) bekezdése szerinti fokozott ellenőrzés van elrendelve. A rendőri felszólításnak mindketten eleget tettek, és átadták személyi igazolványukat. Az intézkedés alatt a két személy látta, hogy az Oktogonon megtörténik a közlekedési zárás, továbbá a távolban sziréna hangját hallották, melyből a delegáció érkezésére következtethettek. Majd a konvoj érkezésekor a tibeti származású aktivista „minden előzmény nélkül felpattant a székről, felkapta a mellette a falhoz támasztott zászlórudat (mely kb. 2 méter hosszú és 3 cm átmérőjű fa rúd) az arra tűzött kb. 1 x 1,5 m átmérőjű selyem hatású tibeti zászlóval, és megpróbálta az intézkedés helyét […] heves mozdulattal elhagyni az Andrássy út útteste irányába, ahol a védett vezető delegációs konvoja közlekedett.” Az egyik rendőr ezt látva az aktivista elé állt helyben maradásra, illetve a kezében tartott zászlórúd letételére szólította fel, és felhívta, hogy továbbra is vesse magát alá a rendőri intézkedésnek. A rendőri jelentés szerint ennek a felszólításnak az aktivista nem volt hajlandó eleget tenni, heves mozdulatai „a védett vezető konvojának akadályozására, illetve veszélyeztetésére [irányultak]”. A kezében lévő zászlórudat lengetve megpróbálta kikerülni a vele szemben álló rendőrt. 
Ezek után – „az intézkedés biztonságos, és eredményes lefolytatása érdekében” – ismételten, többszöri alkalommal felszólította az aktivistát a helyben maradásra, illetve zászló letételére. A felszólítás nem vezetett eredményre, mert az aktivista egyre erőteljesebben kiabálva és agresszívebben próbálta megközelíteni az elhaladó konvojt. A jelentés szerint az aktivista a rendőri intézkedés alól ki akarta vonni magát, és a kezében lévő zászlóval hadonászva a delegáció irányába kezdett rohanni, és „feltehetőleg a védett személy méltóságát, illetve a biztonságát próbálta veszélyeztetni.” Ekkor az egyik intézkedő rendőr az aktivista kezéből a zászlót – annak érdekében, hogy „azt ne tudja esetlegesen fegyverként használni, illetve azzal sérülést ne okozhasson vagy a delegációs konvoj mozgását, biztonságát ne veszélyeztesse” – testi kényszer alkalmazásával, „továbbá a tanult önvédelmi fogások alkalmazásával” kivette, és a kávézó falához helyezte el. Ezt követően a zászló birtoklásáért dulakodás alakult ki az aktivista és a rendőrök között.
Ezt követően az aktivista a visszatartott zászlót már hátrahagyva, továbbra is hangosan kiabálva megpróbált a járdán az Andrássy út útteste irányába menni a még mindig ott haladó delegációs konvoj irányába. Erre a másik rendőr „hátulról mindkét kez[ét] használva a személyt lefog[ta] és vele szemben testi kényszert alkalmaz[ott], azonban ennek során a járdára estek a nála lévő személyi iratok, igazoltató lapok és a tolla”. Miközben az aktivistát lefogta, társa az aktivista jobb karját lefogta. Ezt követően „a tanult elvezető fogás szerint enyhén megfeszítve” megfogta az aktivista bal karját, és így kísérték a kávézó falához, hogy ott folytassák a már megkezdett rendőri intézkedést. Ezalatt az aktivista továbbra is végig ellenállt, próbált kiszabadulni, és hangosan üvöltött. 
A védett vezető delegációs konvoja elhagyta az intézkedés helyszínét. Ezt követően az aktivista kihasználva, hogy vele szemben megszűnt a testi kényszer alkalmazása ismét megragadta a falnál lévő zászlórudat, és kiabálva elkezdett hadonászni vele. Az aktivista a többszöri rendőri felszólítás ellenére sem hagyta ezt abba, testi erővel tartotta vissza a zászlót, amelyet ezért az egyik intézkedő rendőr elvett, melynek rúdja a művelet végrehajtása során kettétört. A rendőr a zászlót megragadva távolabb dobta annak érdekében, hogy azt ne tudja visszaszerezni, és azzal az intézkedő rendőrnek, vagy másoknak testi sérülést okozzon, az aktivistával szemben ismét testi kényszert alkalmazott.
Az egyik rendőr az időközben kialakult tömeg egyre agresszívebb magatartása miatt, amely „már esetenként a rendőr elleni támadó magatartássá változott és a rendőri létszám alacsony száma miatt”, a kért rendőri erősítés megérkezéséig „továbbra is jogszerű, ámde agresszívebb rendőri fellépést helyez[ett”] kilátásba a már megkezdett rendőri intézkedés befejezése érdekében. 
A tibeti aktivista a mobil csoport érkezésekor – a rendőri jelentés szerint a túlerő észlelése és a konvoj elhaladása miatt – együttműködővé vált. Közölték vele, hogy a 218/1999. (X1L28) Korm. rendelet 40/A. § (1) bekezdés értelmében a jogszerű intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértés elkövetése, illetve a rendőri felszólítás ellenére való tovább folytatása miatt vele szemben szabálysértési feljelentést tesznek, és őt a BRFK. VI. Kerületi Rendőrkapitányságra előállítják, melyet megértett és tudomásul vett, a szabálysértés tényét elismerte személyes körülményeiről nyilatkozott. A tibeti zászlót törött rúddal nevezett személytől szabálysértési ügyben lefoglalható tárgyak visszatartásáról szóló jegyzőkönyvön visszatartottam. 
A BRFK VI. kerületi Rendőrkapitányság Térfigyelő Szolgálata szerint az intézkedés helyszínét a 14-es számú kamera látja, amely az intézkedéskor nem üzemelt, és másik térfigyelő kamera sem látta az esetet. 
Az aktivista előállítása közben a közölte, hogy bal kezének mutató ujja fáj, de orvosi ellátást nem kér. Ennek ellenére a BRFK. VI. Kerületi Rendőrkapitányságára mentőt kértek hozzá. A mentő 14.35 órakor érkezett a Rendőrkapitányságra, ahol az előállított aktivista közölte, hogy ugyan fáj az ujja, de az nem vérzik, illetve semmilyen sérülési nyom nem látható rajta, nem kéri az ellátást. A mentő a Rendőrkapitányságot 14.40 órakor hagyta el. 
Az aktivistát a priorálást követően, 14.45 órakor, az ügyeletes tiszt utasítására szabadon bocsátották.
A rendőri jelentés szerint az előállított aktivista rendőri kérdésre elmondta, hogy a magyar nyelvet jól beszéli és tolmács kirendelését nem kéri, azonban sem ezen nyilatkozatáról, sem pedig a védő, vagy hozzátartozó értesítésének lehetőségére történő tájékoztatás megtörténtéről okiratot a megküldött iratcsomag nem tartalmazott. Ugyancsak nem tartalmazta a rendőri jelentésben megjelölt, az Rtv. 33. § (4) bekezdése alapján, az előállítás okáról szóló tájékoztató, valamint annak idejéről kiadott igazolás másolatát. A megküldött iratanyag nem a szabálysértési ügyben lefoglalható tárgyak visszatartásáról szóló jegyzőkönyv másolatát, amellyel az intézkedő rendőr a zászlót visszatartotta. 
Az intézkedő rendőrök parancsnoka, az előállítás végrehajtásának és kényszerítő eszköz alkalmazásának parancsnoki kivizsgálása során – amellett, hogy az intézkedésről készül rendőri jelentést csaknem teljes terjedelmében idézi – meghallgatta az intézkedés alá vont aktivistát, aki a rendőri intézkedéssel szemben panasszal nem kíván élni. A kivizsgálás szerint „[n]eki nem az intézkedő rendőrökkel volt gondja, hanem a Kínai Népköztársasággal. Az intézkedő rendőrök szerinte »jól« jártak el. Hogy miért vonta ki magát az intézkedés alól magát, nem kívánt válaszolni.ˇKérdés[re] elmondta, hogy a bal kezének mutató úja fáj, amit vélhetően a zászlórúd eltörése közben sérülhetett meg.”
A parancsnoki kivizsgálás – szokatlan módon – azt is megállapította, hogy az aktivista a jogszerű intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértés elkövetését megvalósította. A kivizsgálás eredményeként megállapította, hogy az intézkedés jogszerű, szakszerű és arányos volt.
A Tibetet Segítő Társaság panasza szerint 15.00 óra körül az ELTE Múzeum körúti épületének főbejáratánál egy tibeti származású aktivista újból demonstrálni szeretett volna, amikor a rendőrök azt mondták neki, hogy a járda szélén tartózkodhat, de közelebb nem. Ezt az aktivista elfogadta. Amikor azonban megérkezett a konvoj, az aktivista elővette tibeti zászlóját és azt kiabálta, hogy „Free Tibet!” Ekkor egy csoport rendőr megragadta, és egy kapualjban intézkedés alá vonta. Ezalatt számos kínai szimpatizáns jelent meg ott, zászlókkal és eltakarta, azt hogy mi történik a kapualjban. Innen pár méterre egy másik aktivista is tibeti zászlót vett elő, akit a kínai szimpatizánsok ugyancsak teljesen körbe vettek, és a rendőrök is igazoltatták. Felszólították, hogy igazoltatás közben nem demonstrálhat. Ez az esemény körülbelül 2-3 percig tartott, míg a konvoj át nem haladt az egyetem kapujánál. Miután a konvoj elhaladt a kínai zászlók végig takarták a tibeti származású aktivistát, akit igazoltatni kezdtek. A rendőrök a kínai szimpatizánsokat nem igazoltatták. Ezen – személyi szabadságot korlátozó – intézkedésekről rendőri jelentést nem tartalmazott a részemre megküldött iratanyag.
A Múzeum körút másik oldalán, az egyetem bejáratánál a Tibetet Segítő Társaság egy munkatársa videofelvételt szerette volna a történtekről készíteni, de – a videofelvétel szerint – egy rendőr a helyszíntőé távolabb kísérte. 
A rendelkezésemre bocsátott rendőri jelentések szerint a szolgálat megkezdése előtt az eligazítás során meghatározták a szolgálati feladatokat, „valamint bemutatott [a biztosításban résztvevő állomány részére] tibeti aktivisták fotóit tartalmazó dokumentumot, valamint tibeti jelképeket, amellyel ezen személyek zavarhatják a kínai delegáció mozgását. illetve rendzavarást provokálhatnak a kínai szimpatizánsokkal szemben. [Elhangzott] még, hogy ha ilyen személyeket, jelképeket észlel[nek], azonnal jelents[ék] és vonj[ák] őket intézkedés alá.” 
16.30-kor az Intercontinental Hotel főbejáratáva1 szemben található téren az Eötvös szobornál egy tibeti aktivista hangos kiabálással hívta fel a figyelmet Tibet szabadságára. Az intézkedő rendőrök azt az utasítást kapták, hogy ezt a „személyt semmilyen körülmények között ne engedjék a hamarosan érkező kínai konvoj közelébe”. 
Ennek megfelelően intézkedést kezdeményeztek az aktivistával szemben, aki ezt követően 16.32 körüli időben egy tibeti zászlót elővéve hangosan kiabálni kezdett, Tibet szabadságát hirdető és Kínát gyalázó szólamokat skandált. Ezen események közben a kínai szimpatizánsok megpróbálták a náluk lévő hatalmas kínai zászlókkal eltakarni a tibeti aktivistát, hogy őt a kínai konvojból ne lehessen látni. A rendőri jelentés szerint „[t]ekintettel, arra, hogy a kínai miniszterelnök szimpatizánsai egyre agresszívebben viselkedtek nevezett személlyel szemben, ill. félő volt, hogy [az aktivistát] meglincselik, ezért vele szemben biztonsági intézkedés céljából, rendbontás, rendzavarás megelőzése, ill. élete testi épsége védelme érdekében” az intézkedő rendőr testi kényszert alkalmazott, miközben a kínai zászlók teljes egészében beterítették az intézkedést. Ezt követően „a kínai szimpatizánsok zászló-erdejéből eltávolított[ák], biztonságos távolságra vezett[ék]. Az aktivista adatait rögzítették, majd közölték vele, hogy az intézkedéssel szemben panasszal élhet. Ekkor az aktivista kérte vissza a tibeti zászlóját, amit elmondása szerint a rendőrök az intézkedés során elvettek. A rendőrök közölték az aktivistával, hogy nem ők vették el a zászlóját, hanem azt valószínűleg bármelyik kínai zászlós elvehette, mert a helyszínen, annak felkutatására tett intézkedés nem vezetett eredményre. Ezt követően közölték vele, hogy lopás miatt feljelentést tehet a BRFK V. kerületi Rendőrkapitányságon. A rendőri jelentés szerint az aktivista kérdésre azt válaszolta, hogy az intézkedés során sérülése nem történt, az intézkedéssel szemben panasszal nem él. 
Az aktivistát elöljáró utasítására 16.40 perckor szabadon bocsátották, mivel az intézkedés elérte célját, a kínai miniszterelnök konvoja a helyszínt esemény nélkül elhagyta, rendbontás illetve rendzavarás nem alakult ki. Az aktivistát a körözési rendszerben ellenőrizték, abban nem szerepelt, ugyanakkor erről az intézkedésről sem készült videofelvétel. 
A Tibetet Segítő Társaság beadványa szerint azonban egy rendőr csavarta ki az aktivista karját, a zászlóját elvette és nem is adta vissza. A dulakodás közben az aktivista ruházata is elszakadt. 
17.00 óra körül a Múzeum körútról vissza fele jövet a tibeti származású aktivista újból megjelent a Széchenyi tér közepén, hogy zászlóval és bekiabálásokkal tiltakozzon. A téren, körülbelül a Belügyminisztérium előtt mutatta fel először a Tibet-zászlót majd átszaladt a tér szemközti oldalára, ahová rögtön két rendőr futott utána. A két rendőr lehúzta a zászlót és felszólították, hogy ne tiltakozzon hangosan, valamint ismét igazoltatták. Többször felszólították, hogy intézkedés alatt áll, tegye le a zászlót és ne kiabáljon. Később ugyanezt az aktivistát újból igazoltatta két másik rendőr. A rendőrök minden alkalommal felszólították, hogy a tibeti zászlót tegye le, az igazoltatás alatt ne kiabáljon, és ne mutogassa a zászlót.

2011. június 25.
2011. június 25-én az Amnesty International magyarországi szervezete tartott a gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvény (Gytv.) hatálya alá tartozó rendezvényt a Budapest, V. kerület Vörösmarty téren lévő Gerbeaud cukrászda előtt, a halálbüntetés eltörlésére vonatkozó figyelemfelhívás, a halálbüntetés ellenes kampány népszerűsítése céljából. E rendezvényen rendőri intézkedésre nem került sor.
Magyar Fálun Dáfá Egyesület a kínai miniszterelnök látogatása alkalmával békés demonstrációt jelentett be, amelynek a megtartását a Budapesti Rendőr-főkapitányság – arra hivatkozva, hogy a közlekedés más útvonalon nem biztosítható – péntek reggel kézbesített határozatával megtiltotta. Az egyesület a döntés bírósági felülvizsgálatát kezdeményezte, amely végzésében a rendőrség tiltó határozatát 2011. július 1. napján hatályon kívül helyezte. A tiltó határozatot átvételét követően az egyesület tagjai külön-külön megjelente a Parlament környékén, és Fálun Dáfá, illetve az Őszinteség, Jóság, Tolerancia feliratú pólóikban, néma jelenlétükkel fejezték ki véleményüket. Erre az alkalomra többen érkeztek az ország más pontjaiból, valamint külföldről is. A Magyar Fálun Dáfá Egyesület tagjai és a Kínai Népköztársaság zászlajával és magyar zászlóval megjelent kínai személyek között nézeteltérés alakult ki. A Magyar Fálun Dáfá Egyesület beadványában sérelmezte, hogy a rendőrség kizárólag őket igazoltatta, melynek során az intézkedés miatt a teret is el kellett hagyniuk.
A Tibetet Segítő Társaság panasza szerint egy tibeti származású aktivista a Parlamenttől gyalogosan indult a delegáció szállása felé, de a Magyar Tudományos Akadémia épületénél egy rendőr megállította, igazoltatta és azt mondta nem tartózkodhat az Akadémia közelében. Ekkor az aktivista a Széchenyi tér közepére, ahol rendőrök igazoltatták, és a kínai szimpatizánsok szinte – kínai és magyar zászlókkal – körbefogták. Ezt követően az aktivista elindult a Széchenyi térről. A panasz szerint az aktivistát négy civil ruhás rendőr követte. A panaszban foglaltakat alátámasztja a megfigyelésről készült rendőri jelentés is. Eszerint a megfigyelést 14.30 órakor kezdték meg, a személy mozgásáról folyamatosan értesítettük a törzset telefonon. A jelentés szerint az aktivista „15.00 körüli felállt és a szobor mellé leült, majd telefonálni kezdett. Ezt követően elindult a füves részen a Deák Ferenc tér irányába. A József Attila utcában haladt a járdán lassú tempóban, közben folyamatosan nézte környezetét.”
A [József Nádor] téren átment a zebrán és megnézte a buszmegállóban a járatokat, valamint azok útvonalát. Ezt követően ismét telefonált. A telefonálás után ismét gyalogosan haladt tovább a József Attila utcában a Deák Ferenc tér irányába. 
A Deák Ferenc térre érve a téren keresztül kezdett el haladni a metró irányába. Ezt követően lement a metró aluljáróba és ott tanácstalanul nézte a metró kijelző táblákat. Ezt követően ismételten telefonált, majd a telefont követően lement a 3-as számú metróhoz és ott felszállt a Kőbánya-Kispest végállomású vonalra. Ezt követően a Ferenciek terén leszállt a metróról és felment Kossuth Lajos utcai kijáratán. 
Ezután odament a buszmegállóhoz és felszállt 178-as jelzésű buszra, amivel egy megállót ment, majd leszállt az Astorián. 
Ezt követően a megállóban tanácstalanul toporgott, majd az aluljáró levezető lépcsőjénél a korlátnak támaszkodott kívülről, úgy hogy a Károly körút forgalmát láthassa. Eközben szintén folyamatosan telefonált. Erről értesítettem a törzset mivel a közlekedési járőrök érkezéséből szemmel látható volt, hogy delegáció fog érkezni az Astoriához.”
Ekkor a biztosítási törzs – az elrendelt fokozott közbiztonsági ellenőrzésre hivatkozva – azt az utasítást adta, hogy igazoltassák a személyt. 
A rendőri jelentés szerint „ezzel párhuzamosan a személy elindult az aluljáróba és onnan felment a 47 és 49 villamos megállójába. Eközben a delegáció megérkezett az Astoriához. Ekkor a személy hirtelen a táskájából előkapott valamit, melyet azonosítani egyértelműen nem tudtunk ezért [az egyik civil ruhás rendőr] felszólította igazoltatásra – miközben szolgálati igazolványát felmutatta – akkor a személy megfordult, és nyilvánvalóvá vált, hogy a kezében egy tibeti zászló van, melyet elkértünk tőle és átnéztük, hogy nincs-e rajta tiltott önkényuralmi jelkép. Ennek során megállapítottuk, hogy ez egy egyszerű vászon tibeti zászló. Majd megkért[ék] az urat, hogy aluljáróba [menjen] le velünk, annak érdekében, hogy az intézkedés minél diszkrétebben és zavartalanul történjen meg, mivel a központon keresztül végrehajtott priorálás hosszadalmas lehet. A féri kérésünknek eleget tett, együttműködő volt. Ezt követően elkértük személyigazolványát, melyen szereplő adatokat ún. RK lapon rögzítettük, valamint értesítettük a törzset az intézkedésről és a személyt lekérettük a körözési nyilvántartásba. A törzs arról értesített, hogy a személyt nem körözik további intézkedés vele kapcsolatban nem szükséges.”
Ezt követően ugyanez az aktivista az Országházhoz ment, a tibeti zászlót az odavezető úton végig lengette. A tér közepén az Országházzal szemben – egy kínai csoporttól mintegy 15 méterre – megállt. A csoport csaknem azonnal odament hozzá, kínai és magyar zászlókkal körülvették.
Az aktivistával szembeni rendőri intézkedésről készült jelentés az eseményeket a következők szerint írta le:
„A területen a kínai miniszterelnök érkezésére, a miniszterelnökkel szimpatizáló tömeg gyúlt össze, melyek közé egy őket provokáló »Free Tibet« feliratot viselő, tibeti zászlót feje fölött lengető és »Free Tibet« jelszavat skandáló személy került. A szimpatizáns tömeg megpróbálta a provokálót elszeparálni úgy, hogy magyar, illetve kínai zászlókkal eltakarták őt. 
Mivel első megállapításra ez a személy a tömeggel szemben egyedül állt, a saját érdekében megpróbáltam őt kivonni a területről. 
A zászlók által eltakart területre, a zászlók alatti átbújva bementem a provokáló személyhez és felszólítottam magyarul, hogy tegye el a zászlót, felszólításomnak azonban nem tett eleget, így megismételtem azt angol nyelven, aminek szintén nem tett eleget. A provokáló személy továbbra is kiabált a zászlók által fedett területen, és miután az arcom előtt lengette a zászlót, mellkas-tájékig lehúztam azt és szemkontaktust teremtve vele újból megkértem, hogy a tegye el a zászlót. Ez utóbbi felszólításomat már megértette. Megvártam, míg angolul kifejezte nemtetszését a tibeti helyzettel kapcsolatban, miközben egyébként a tömegben több személy folyamatosan kamerázott és fényképezett, mind az intézkedés előtt, mind pedig az alatt is. Megkértem, hogy a szemközt lévő Alkotmány utcába fáradjon át, hogy az intézkedést nyugodt körülmények között tudjak foganatosítani, amit megértett és magyarul válaszolva közölte, hogy eleget tesz a felszólításnak. Ennek ellenére a Kossuth tér túloldaláig ment, ahol vele tartott, két további személy, melyek közül az egyik folyamatosan kamerázott. 
A téren, a kamerázó, szemmel láthatóan fiatal hölgy jelvényszámokat követelt, miközben kamerázott, mire közöltem vele, hogy intézkedés alatt állnak.”
A rendőri jelentés tartalmának ellent mond a – jelentésben is említett – helyszínen készült videofelvétel. (http://www.youtube.com/watch?v=KoPCupHtQW0) Abból kitűnik, hogy nem a tibeti aktivista ment a kínai szimpatizánsok közé, hanem ők vették körül. A civil ruhás rendőrök a jelentésben említett, közelebbről meg nem jelölt intézkedést nem kezdték meg. A videofelvételről nem derül ki, hogy rendőri minőségüket mikor, és milyen módon fedték fel. (A derékmagasságban mutatott igazolvány erre aligha felel meg. A videofelvétel szerint a következő párbeszéd zajlott le a rendőrök, valamint az aktivisták között:
rendőr:	Jó, rakja el a zászlót és menjen innen, érti? Menjen el, menjen, legyen szép napja! 	
Látja ezt? Rendőrségi, ha a rendőr azt mondja, hogy menjen innen, akkor elmegy, érti?	
felvételt készítő nő:	Elkérhetem az azonosítószámukat? 	
rendőr:	Nem vesz fel, érti? [a rendőr eközben kezével eltakarja a kamerát] Én meg a felvételt kérem!	
felvételt készítő nő:	Először az azonosítószámot kérem!”	
rendőr:	Először a felvételt!	
felvételt készítő nő:	Először az azonosítószámot! Felírom egy papírra.	

A videofelvétel szerint nem hangzott el, hogy az érintettek intézkedés alatt állnak.
A jelentés szerint „16:50 óra körüli időben érkezett meg [egy] rendőr főhadnagy, a Budapesti Rendőr-főkapitányság Bűnügyi Főosztály munkatársa harmadmagával, akik az intézkedést ekkor átvették.”
Ennek az egységnek az intézkedésről szóló jelentése szerint „Az utasításnak megfelelően a kollégáimmal megjelentem a Budapest V. kerület, Kossuth tér Földművelésügyi és Vidékfejlesztési Minisztérium előtti járdaszakaszán, ahol láttam, hogy más bűnügyi egység már intézkedik a [rendőr százados] által leírt három személlyel szemben, ezért az intézkedés biztosítása céljából, az intézkedés helyszínétől körülbelül 10 méter távolságra megálltam és figyelemmel kísértem az intézkedést. Tekintettel arra, hogy néhány másodperc várakozást követően szemmel látható volt, hogy az intézkedésben résztvevő rendőri erők az intézkedést az igazolás alá vont személyek kissé agresszív viselkedése miatt biztonságosan végrehajtani nem tudják, ezért kollégáimmal az intézkedő rendőrökhöz és az intézkedés alá vont személyekhez léptünk és a rendőri mivoltunkat a szolgálati igazolványunk és jelvényünk együttes felmutatásával igazoltuk. Az intézkedéshez lépve azt tapasztaltuk, hogy az intézkedés alá vont személyek az igazolásra tett rendőri felszólítással nem törődve, az intézkedő rendőröktől a szolgálati jelvényük számának átadását követelték. A fentieket tapasztalva az intézkedést kollégáimmal átvettük és a törvény nevében szavak előrebocsátásával a három személyt igazolásra szólítottuk fel. A három személy kijelentette, hogy csak abban az esetben hajlandóak a személyazonosító igazolványaik átadására, ha előzetesen részükre a rendőri azonosítónkat megadjuk. Ekkor a három személyt tájékoztattam, hogy az intézkedést (igazoltatást) követően részükre az azonosításunkhoz szükséges rendőr igazolványunk és jelvényünk számát átadjuk, azonban tájékoztattam a három személyt, hogy amennyiben az igazolásra történő felszólításnak nem tesznek eleget, akkor őket igazolás megtagadása miatt a BRFK V. kerületi Rendőrkapitányságra elő fogom állítani, továbbá tájékoztattam őket, hogy amennyiben a jogszerű rendőri intézkedésnek ellenállnak akkor testi kényszert fogok alkalmazni és jogszerű rendőri intézkedésnek történő engedetlenség szabálysértése miatt fel fogom őket jelenteni. Ekkor a három személy a felszólításnak személyazonosító igazolványaik átadásával eleget tettek, mely alapján [személyazonosságuk megállapításra került].”
„[Az igazoltatott személyeket] a rendszeresített EDR rádión keresztül SMS-ben a körözési rendszerben ellenőriztük, melyben nem szerepeltek. Nevezetteket tájékoztattam a rendzavarás, a garázdaság és a jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértések, valamint a garázdaság bűncselekmény törvényi tényállásáról, valamint ezen cselekmények jogi következményeiről, melyeket megértenek és tudomásul vettek. Részükre az intézkedést követően a nevemet, beosztásomat, szolgálati helyemet, rendőr igazolványom és jelvényem számát megadtam. A fentieket követően nevezett személyek a Kossuth teret saját szándékukból elhagyták.” A Tibetet Segítő Társaság beadványa szerint a háromfős társaságot 8-10 civil ruhás rendőr erőszakosan kiszorította a metróig.
Az intézkedésről rendőrségi videofelvétel nem készült, kizárólag a rendőri jelentések, valamint a panaszosok által becsatolt videofelvételek álltak rendelkezésemre.
Megkeresésemre adott válaszában az országos rendőr-főkapitány arról tájékoztatott, hogy az intézkedésekről – a mellékelt iratokban megjelölt körülményekből adódóan – képfelvétel nem készült. Ennek ellentmond, hogy a rendelkezésemre álló, panaszosoktól származó videofelvételen feltűnik egy, 360 fokban mozgatható kamerával felszerelt, zöld színű Nissan gyártmányú rendőrségi gépjármű.

Érintett alapvető jogok
–	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
–	az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása az állam elsőrendű kötelessége”.)
–	az élethez és az emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.) 
–	a szabad véleménynyilvánításhoz való jog (Alkotmány 61. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze.”)
–	a békés gyülekezéshez való jog (Alkotmány 62. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri a békés gyülekezés jogát és biztosítja annak szabad gyakorlását.”)
–	a hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. § (1) „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”)

A vizsgálat megállapításai
I.	
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.

1.	A vizsgálattal érintett Budapesti Rendőr-főkapitányság az Obtv. 29. § (1) d) pontja szerinti rendvédelmi szerv, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
Hasonlóan az OBH 2452/2008., OBH 3262/2008., OBH 3595/2008., OBH 3628/2008., OBH 5266/2008., OBH 1617/2009., AJB 6021/2009., és AJB 6630/2009. sz. jelentéseimhez, arra is fel kívánom hívni ismételten a figyelmet, hogy az Rtv. preambuluma célként fogalmazza meg „a Magyar Köztársaság Alkotmányának és nemzetközi jogi kötelezettségeinek, valamint a jogállamiság követelményeinek megfelelően működő Rendőrség kialakítás[át]”. Az Rtv. 2. § (1) bekezdése második mondata szerint „A Rendőrség tiszteletben tartja és védelmezi az emberi méltóságot, óvja az ember jogait.” 

2.	A vizsgálattal érintett Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal a létrehozásáról szóló 162/1999. (XI. 19.) Korm. rendelet 2. § (1) bekezdése szerint központi hivatal. A központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (2) bekezdésének g) pontja értelmében a központi hivatal központi államigazgatási szerv. Központi államigazgatási szerv pedig az Obtv. 29. § (1) bekezdésének a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv, így tevékenysége vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik.

II.	
A tibeti aktivisták és a Fálun Dáfá mozgalom igazoltatásával kapcsolatban szemben folytatott rendőrségi intézkedéssel kapcsolatban a következőkre hívom fel a figyelmet:

1.	Az Alkotmánybíróság 30/1992. (V. 26.) AB határozatában tette fel azt a – valamennyi alkotmányos alapjog tekintetében fontos – kérdést, hogy azokat lehet-e, ha igen milyen feltételekkel megszorítani, korlátozni, kollíziójuk (összeütközésük) esetén milyen szempontok alapján kell a prioritást meghatározni. A véleménynyilvánítás esetén ez a kérdés kiemelt jelentőséget kap, mivel ezen szabadságok a plurális, demokratikus társadalom alapvető értékei közé tartoznak.
A hivatkozott AB határozat szerint „[…] a véleménynyilvánítás szabadságának kitüntetett szerepe van az alkotmányos alapjogok között, tulajdonképpen „anyajoga” többféle szabadságjognak, az ún. „kommunikációs” alapjogoknak. Ebből eredő külön nevesített jogok a szólás és a sajtószabadság, amely utóbbi felöleli valamennyi médium szabadságát, továbbá az informáltsághoz való jogot, az információk megszerzésének szabadságát. Tágabb értelemben a véleménynyilvánítási szabadsághoz tartozik a művészi, irodalmi alkotás szabadsága és a művészeti alkotás terjesztésének szabadsága, a tudományos alkotás szabadsága és a tudományos ismeretek tanításának szabadsága. Ez utóbbiak tiszteletben tartásáról és védelméről az Alkotmány 70/G. §-ában külön is rendelkezik. A véleménynyilvánítási szabadsághoz kapcsolódik a lelkiismereti és vallásszabadság (60. §), valamint a gyülekezési jog is (62. §).
Ez a jogegyüttes teszi lehetővé az egyén megalapozott részvételét a társadalmi és politikai folyamatokban. Történelmi tapasztalat, hogy mindannyiszor, amikor a véleménynyilvánítás szabadságát korlátozták, sérelmet szenvedett a társadalmi igazságosság, az emberi kreativitás, csökkent az emberben rejlő képességek kibontakozásának lehetősége. A káros következmények nem csupán az individuum, hanem a társadalom életében is megmutatkoztak és az emberiség fejlődésének sok szenvedéssel járó zsákutcájához vezettek. Az eszmék, nézetek szabad kifejtése, a mégoly népszerűtlen vagy sajátos elképzelések szabad megnyilvánulása a fejlődni képes és valóban eleven társadalom létezésének alapfeltétele.
Az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem elegendő, hogy az másik alapjog vagy szabadság védelme vagy egyéb alkotmányos cél érdekében történik, hanem szükséges, hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni. Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok nélkül, önkényesen történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan.
Az egyéni véleménynyilvánítási szabadság szubjektív joga mellett tehát az Alkotmány 61. §-ából következik a demokratikus közvélemény kialakulása feltételeinek és működése fenntartásának biztosítására irányuló állami kötelezettség. A szabad véleménynyilvánításhoz való jog objektív, intézményes oldala nemcsak a sajtószabadságra, oktatási szabadságra stb. vonatkozik, hanem az intézményrendszernek arra az oldalára is, amely a véleménynyilvánítási szabadságot általánosságban a többi védett érték közé illeszti. Ezért a véleménynyilvánítási szabadság alkotmányos határait úgy kell meghatároznia, hogy azok a véleményt nyilvánító személy alanyi joga mellett a közvélemény kialakulásának, illetve szabad alakításának a demokrácia szempontjából nélkülözhetetlen érdekét is figyelembe vegyék.”
A 32/1990. (V. 26.) AB határozat azt is kifejti, hogy „[a] szabad véleménynyilvánításhoz való jog a fentiek szerint nem csupán alapvető alanyi jog, hanem e jog objektív, intézményes oldalának elismerése egyben a közvélemény, mint alapvető politikai intézmény garantálását is jelenti. A szabad véleménynyilvánítás jogának kitüntetett szerepe ugyan nem vezet arra, hogy ez a jog – az élethez vagy az emberi méltósághoz való joghoz hasonlóan – korlátozhatatlan lenne, de mindenképpen azzal jár, hogy a szabad véleménynyilvánításhoz való jognak valójában igen kevés joggal szemben kell csak engednie, azaz a véleményszabadságot korlátozó törvényeket megszorítóan kell értelmezni. A vélemény szabadságával szemben mérlegelendő korlátozó törvénynek nagyobb a súlya, ha közvetlenül másik alanyi alapjog érvényesítésére és védelmére szolgál, kisebb, ha ilyen jogokat csakis mögöttesen, valamely „intézmény” közvetítésével véd, s legkisebb, ha csupán valamely elvont érték önmagában a tárgya (pl. a köznyugalom). […]
A szabad véleménynyilvánításhoz való jog a véleményt annak érték és igazságtartalmára tekintet nélkül védi. Egyedül ez felel meg annak az ideológiai semlegességnek, amelyet az Alkotmánynak az 1990. évi XL. törvénnyel való módosítása azzal fejezett ki, hogy törölte az Alkotmány 2. §-ából az 1989 októberében – éppen a pluralizmus példájaként – szerepeltetett fő eszmei irányzatokat is. A véleménynyilvánítás szabadságának külső korlátai vannak csak; amíg egy ilyen alkotmányosan meghúzott külső korlátba nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül. Vagyis az egyéni véleménynyilvánítás, a saját törvényei szerint kialakuló közvélemény, és ezekkel kölcsönhatásban a minél szélesebb tájékozottságra épülő egyéni véleményalkotás lehetősége az, ami alkotmányos védelmet élvez. Az Alkotmány a szabad kommunikációt – az egyéni magatartást és a társadalmi folyamatot – biztosítja, s nem annak tartalmára vonatkozik a szabad véleménynyilvánítás alapjoga. Ebben a processzusban helye van minden véleménynek, jónak és károsnak, kellemesnek és sértőnek egyaránt, különösen azért, mert maga a vélemény minősítése is e folyamat terméke. […]
Az általa helyesnek tartott véleményeket mindenki – az állam is – támogathatja, s a helytelennek tartott ellen felléphet, mindaddig, amíg ezzel valamely más jogot nem sért olyan mértékben, hogy az előtt a véleményszabadságnak is vissza kell lépnie.”
A következőkben áttekintettem a közlések előzetes korlátozásával kapcsolatos kérdéseket. Az Alkotmánybíróság 37/1992. (VI. 10) AB határozatában – utalva a 30/1992. (V. 26.) AB határozatára is – kimondta, hogy „a sajtó nemcsak a szabad véleménynyilvánítás eszköze, hanem a tájékoztatásé is, azaz alapvető szerepe van a véleményalkotás feltételét képező tájékozódásban. Az Alkotmány 61. § (1) bekezdése is egymás mellett tartalmazza a szabad véleménynyilvánításhoz, továbbá a közérdekű adatok megismeréséhez és terjesztéséhez való jogot.
A sajtószabadságnak elsősorban külső korlátai vannak (amelyek a sajtó sajátosságainak megfelelő speciális intézményekben is testet öltenek, amilyen pl. a sajtó-helyreigazítás vagy a „nagy nyilvánosság” kritériuma a büntetőjogban). A sajtószabadságot azonban elsősorban az állam tartalmi be nem avatkozása biztosítja; ennek felel meg például a cenzúra tilalma és a szabad lapalapítás lehetősége. Ezzel a tartózkodással az állam elvileg lehetővé teszi, hogy a társadalomban meglévő vélemények, valamint a közérdekű információk teljessége megjelenjen a sajtóban. […] Demokratikus közvélemény azonban csakis teljeskörű és tárgyilagos tájékoztatás alapján jöhet létre. […]”
A cenzúra fogalmán a közlésre szánt vélemény tartalmának kötelező, előzetes közhatalmi ellenőrzéseként és a minősítés eredményeként a közlés megtiltásához való jogot értünk. A fogalmat ebben az értelemben használta az Alkotmánybíróság a 20/1997. (III. 19.) AB határozatban. A kialakult gyakorlat szerint a cenzúra fogalmával összefüggésben az Európai Emberi Jogi Bíróság szigorú vizsgálódási kötelessége is arra vonatkozik, hogy az előtte lévő konkrét ügyekben indokolható volt-e a közlés előzetes betiltása (vagyis indokolható volt-e a cenzúra).
Az elmúlt években nemzetiszínű szalag, vagy a síp viselés önmagában is egyfajta vélemény kifejezéseként (tiltakozásként) jelent meg nagyvárosaink közterületi rendezvényein. Úgy vélem, hogy a véleményüket nemzetiszínű szalag viselésével, vagy éppen síppal kifejezőkkel szemben éppen a véleménynyilvánítás ténye miatt foganatosított rendőri intézkedés hatását tekintve a közlés (előzetes) betiltásával esik egy megítélés alá, vagyis a cenzúrával azonos hatású intézkedésnek kell tekinteni.
Az egyes alapjogok korlátozhatóságával kapcsolatban az Alkotmánybíróság a legitim cél, a szükségesség, alkalmasság, és az arányosság négyes követelményét határozta meg. „Az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem elegendő, hogy az másik alapjog vagy szabadság védelme vagy egyéb alkotmányos cél érdekében történik, hanem szükséges, hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni. Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok nélkül, önkényesen történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan.” (30/1992. (I. 26.) AB határozat, ABH 1992. 167., 171.)
A rendőrség azon gyakorlata, hogy a nem magyar, vagy kínai zászlót tartó – a tibeti zászlót, illetve más tibeti-, vagy Tibet függetlenségére utaló szimbólumot, szöveget, vagy Fálun Dáfá mozgalomra utaló szöveget viselő, továbbá a Kínai Népköztársaság politikája ellen tüntető – személyeket igazoltatta, a rendezvények helyszínéről elvezette, vagy véleményük kinyilvánítását egyébként megakadályozta, nem felelt meg a véleményszabadság korlátaival szemben támasztott, az Alkotmánybíróság által részleteiben is kidolgozott követelményrendszernek, a Rendőrség szükségtelenül korlátozta, ezzel sértette a szabad véleménynyilvánításhoz való jog lényeges tartalmát.
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a rendőrség gyakorlata a szabad véleménynyilvánításhoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.

III.	
Az egyenlő bánásmód követelménye a kötelezettektől azt kívánja meg, hogy tartózkodjanak minden olyan magatartástól, amely bizonyos tulajdonságaik alapján egyes személyek vagy személyek egyes csoportjaival szemben közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést, megtorlást, zaklatást vagy jogellenes elkülönítést eredményez. Alapvetően tehát az egyenlő bánásmód követelménye az egyik oldalon negatív kötelezettséget jelent: a kötelezettek nem sérthetik meg mások egyenlő emberi méltóságát. Jogosulti oldalon ugyanakkor ez azt eredményezi, hogy mindenkinek jogosultságként kikényszeríthető igénye van arra, hogy őt egyenlő méltóságú személyként kezeljék. 
Vizsgálatom ezért arra terjedt ki, hogy egyfelől egyes külföldiek adategyeztetésre berendelése, másfelől a véleménynyilvánító személyekkel szemben tapasztalt intézkedési gyakorlat alkalmas volt-e arra, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggésben visszásságot okozzon. 
Ennek során előbb a közvetlen hátrányos megkülönböztetés, majd pedig a közvetett diszkrimináció egyes elméleti és gyakorlati kérdéseit tekintettem át. Ki kell emelnem, hogy sem a közvetlen, sem pedig a közvetett diszkrimináció nem „célzatos” magatartás (tehát nem szükséges, hogy az intézkedést hozó szervet a megkülönböztetés szándéka vezesse), hanem elsősorban objektíve megítélhető ténykérdés.
Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény 9. §-a szerint közvetett hátrányos megkülönböztetésnek minősül az a közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek nem minősülő, látszólag az egyenlő bánásmód követelményének megfelelő rendelkezés, amely a meghatározott tulajdonságokkal rendelkező egyes személyeket vagy csoportokat más, összehasonlítható helyzetben lévő személyhez vagy csoporthoz képest lényegesen nagyobb arányban hátrányosabb helyzetbe hoz. A közvetett hátrányos megkülönböztetés lényege, hogy a megkülönböztetés látszólag semleges feltételen alapul, mégis, egyes védett tulajdonságokkal – jelen esetben az „politikai, vagy más vélemény”-ként értékelhető szalag, vagy síp – rendelkező személyeket lényegesen nagyobb arányban érint. Ebben az esetben a követelmény megsértése alóli mentesüléshez az adott rendelkezésnek a védett tulajdonsággal rendelkező személyek tekintetében is ki kell állnia az ésszerűségi tesztet.
Vizsgálatom során az Alkotmánybíróság által is alkalmazott „önkényes megkülönböztetés tilalma” tesztjét – amely gyakorlatilag két elemből, az összehasonlíthatósági- és az indokolhatósági próbából áll – végeztem el. Az összehasonlíthatóság próba azt jelenti, hogy csak az azonos helyzetben lévők között merülhet fel a hátrányos megkülönböztetés tilalmának megsértése. Alkotmányos visszásságot okozó diszkriminációról pedig csak akkor lehet szó, ha valakit, vagy valamilyen csoportot más, azonos helyzetben lévő jogalannyal vagy csoporttal történt összehasonlításban kezelnek hátrányosabb módon. Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése rögzíti, hogy „a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül”. 
Az Alkotmány idézett rendelkezése – amint azt az Alkotmánybíróság 30/1997. (IV. 29.) AB határozatában is kifejtette – a jogegyenlőség követelményét rögzíti, ami azt jelenti, hogy az állam, mint közhatalom – mint jogalkotó és jogalkalmazó – a jogok és kötelezettségek megállapítása során köteles az azonos helyzetben levő jogalanyokat indokolatlan megkülönböztetés nélkül, egyenlőkként kezelni. A homogén csoport fogalmát az Alkotmánybíróság – eddigi gyakorlatában – szűken értelmezte. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az összehasonlíthatósági próba nem csak arra a helyzetre vonatkozik, amikor azonos helyzetben lévő jogalanyok között tesznek különbséget, hanem ennek ellenkezőjére is, vagyis amikor lényegesen eltérő helyzetben lévők esetén e körülményt figyelmen kívül hagyják.

A)	Álláspontom szerint a közterületen véleményüket kifejezni szándékozó személyek alapvetően homogén csoportot képeznek. Ehhez képest az intézkedés alá vont személyek között messze felülreprezentált a Tibet szabadságáért és Fálun Dáfá mozgalom tagjainak jogaiért kiálló személyek száma. (Egyes RK lapokon az igazoltatás indokául a sárga póló viselését jelölték meg.)
Az indokolhatósági próbát azonban – mivel az intézkedés, illetve a kialakult gyakorlat valós indokairól nem kaptam tájékoztatás – a rendelkezésemre álló információk alapján nem lehetett megnyugtatóan elvégezni.
Nyomatékosan felhívom a figyelmet arra is, hogy a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 62/2007. (XII. 23.) IRM rendelet (a továbbiakban: Szolgálati Szabályzat) 4. § (7) bekezdése – összhangban az Alkotmány 70/A. §-ával – kifejezetten tiltja, hogy a rendőr szolgálati feladatai ellátása során bárkit, bárminemű, így különösen nemi, faji vagy etnikai származás, vallás vagy világnézet, fogyatékosság, kor vagy szexuális irányultság alapján hátrányosan megkülönböztesse.
Az előzőekre tekintettel megállapítottam, hogy az a rendőrségi gyakorlat, amely a (valós, vagy feltételezett) vélemény alapján vont intézkedés alá személyeket, a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggő visszásságot okozott.

B)	Ugyancsak homogén csoportot alkotnak a jogszerűen tartósan Magyarországon tartózkodó személyek. A BÁH főigazgatójától kapott tájékoztatás szerint azonban a beidézettek többsége (a megjelentek pedig csaknem mindegyike) tibeti származású, vagy a Fálun Dáfá mozgalomhoz kötődő személy volt. (Megjegyzem, hogy a nem ilyen ún. védett tulajdonságú, beidézett személyeknek jellemzően az idézést sem sikerült kézbesíteni, amint azt említettem, közöttük volt olyanok, akivel szemben korábban bűncselekmény miatt elfogató parancs került kibocsátásra. Így az lett volna a meglepő, ha ezek a külföldiek az idézést átvették volna.)
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a BÁH azzal, hogy – függetlenül attól, hogy erre irányult-e az intézkedés – származása, vagy világnézeti meggyőződése alapján a külföldiek közötti számarányukhoz képes túlreprezentáltan idézett be tibeti származású, továbbá a Fálun Dáfá mozgalomhoz tartozó személyeket, a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggő visszásságot okozott.

IV.	
1.	Az Országos Rendőr-főkapitánytól kapott tájékoztatás mellékleteként megküldött rendőri jelentés alapján arra lehet következtetni, hogy egyes véleménynyilvánító személyeket a rendőrök követték, vagy megfigyelték, ennek célja pedig kizárólag az véleménynyilvánítás megakadályozása volt.
Következtetésemet támasztja alá, hogy az egyik tibeti származású személy mozgásáról a rendőrség pontos ismeretekkel bírt. A rendőri jelentés pontosan és részletesen leírja, hogy az érintett személy Budapest mely közterületein fordult meg, ott mit csinált, mely tömegközlekedési eszközön, mely viszonylaton utazott. Az érintett személy által bejárt útvonal nem belátható, magatartásának pontos ismeretére a követésen, vagy megfigyelésen kívül nem adható reális magyarázat.
Az Rtv. bírói engedélyhez nem kötött titkos információgyűjtésre vonatkozó szabályai szerint a Rendőrség bűnüldözési feladatának teljesítése érdekében – egyebek mellett – a bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható és vele kapcsolatban lévő személyt, valamint a bűncselekménnyel kapcsolatba hozható helyiséget, épületet és más objektumot, terep- és útvonalszakaszt, járművet, eseményt megfigyelhet, arról információt gyűjthet, az észlelteket hang, kép, egyéb jel vagy nyom rögzítésére szolgáló technikai eszközzel (a továbbiakban: technikai eszköz) rögzítheti. (Rtv. 64. § (1) bekezdés.) A részemre megküldött rendőri jelentés, illetve a főkapitányi tájékoztatás azonban még csak nem is utal arra, hogy az érintett személy bűncselekmény elkövetésével lett volna gyanúsítható. A rendelkezésre álló dokumentumok a követés, illetve megfigyelés lehetséges indokára való utalást sem tartalmaznak. 
Úgy vélem, hogy a jogállami működéssel nem egyeztethető össze, hogy a Rendőrség – ha annak törvényi feltételei nem állnak fenn, vagyis nem gyanúsítható bűncselekmény elkövetésével – bárkivel szemben bírói engedélyhez nem kötött titkos információgyűjtésnek minősülő tevékenységet folytasson. Ennek megfelelően megengedhetetlennek tartom, hogy bárkit ebbéli tevékenységükkel összefüggésben megfigyeljenek, vagy kövessenek. Hangsúlyozni kell, hogy a rendelkezésemre bocsátott rendőri jelentés szerint az érintettet követő rendőrök utasításra jártak el, vagyis arról feletteseik szükségszerűen tudomással bírtak, illetve a jelentés elkészítését követően tudomást kellett, hogy szerezzenek.

2.	Az országos rendőrfőkapitánytól kapott tájékoztatás szerint a Budapest területére elrendelt fokozott ellenőrzés keretében mindössze öt személy igazoltatására került sor. 
Ezzel kapcsolatban két körülményre szeretném felhívni a figyelmet: egyrészt a rendelkezésemre álló iratok közül kitűnik, hogy a főkapitányi válasszal ellentétben volt olyan rendőri jelentés, amely hat – köztük öt olyan, akiket a válasz nem említett – személy igazoltatására került sor. Másrészt van olyan személy, akit 5-6 alkalommal is igazoltattak.
Az Rtv. 29. § (1) bekezdése szerint a rendőr a feladata ellátása során igazoltathatja azt, akinek a személyazonosságát a közrend, a közbiztonság védelme érdekében, bűnmegelőzési vagy bűnüldözési célból, a tartózkodása jogszerűségének megállapítása céljából, közlekedésrendészeti ellenőrzés során, továbbá az igazoltatott vagy más természetes, illetve jogi személy és egyéb szervezet jogainak védelme érdekében kell megállapítani.
Figyelemmel arra, hogy egyes aktivisták képeit az eligazításon is bemutatták legalábbis kétséges, hogy fennálltak-e az igazoltatás Rtv.-ben megjelölt feltételei, különösen, hogy az ismert személy személyazonosságának megállapítására szükség volt-e. Ugyancsak kétséges, hogy azonos napon viszonylag szűk földrajzi területen miként lehet indokolt egy személy többszöri igazoltatása.

3.	A magyar alkotmánybírósági gyakorlatban – ld. 8/1990. (IV. 23.) AB határozat – az emberi méltósághoz való jog, az ún. általános személyiségi jog egyik megnyilvánulása. Az emberi méltósághoz való jog az általános személyiségvédelmi funkciójából eredően további külön nevesített jogokat – részjogosítványokat – is magában foglal, így például az önazonossághoz, az önrendelkezéshez való jogot, az általános cselekvési szabadságot, a magánszféra védelméhez való jogot. Az Alkotmánybíróság a külön nevesített jogokkal kapcsolatban hangsúlyozta, hogy az emberi méltósághoz való jog csak az emberi státus meghatározójaként, az élethez való joggal fennálló egységben korlátozhatatlan. Az anyajog mivoltából levezetett egyes részjogai azonban, bármely alapjoghoz hasonlóan, az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerint korlátozhatóak.
Az általános személyiségi jog jellegéből, anyajog mivoltából eredően az emberi méltósághoz való jog olyan szubszidiárius alapjog, amelyre mind az Alkotmánybíróság, mind más bíróságok minden esetben hivatkozhatnak az egyén autonómiájának védelmében, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. 
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a rendőrség eljárásával a jogállamiság elvével, valamint az emberi méltósághoz való jogból levezethető önrendelkezési joggal összefüggő visszásságot okozott.

V.	
Az OBH 2452/2008 sz. jelentésemben már áttekintettem az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet 40/A. § (1) bekezdésében szabályozott jogszerű intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértés tényállásával kapcsolatos gyakorlatot, és annak megsemmisítését indítványoztam az Alkotmánybíróságnál, ezért ezzel kapcsolatban további megállapítást és intézkedést nem teszek.
Függetlenül attól, hogy az aktivista előállításának jogalapja egyébként megfelelő volt-e, indokolt nyomatékosan rámutatni a következőkre. 
Amint arra az AJB 4721/2009. számú jelentésemben is felhívtam a figyelmet, mindazon esetekben, amikor nem került sor az előállítottak meghallgatására, az előállítás szükségessége is kérdéses. Indokolt itt is rámutatni arra, hogy az előállítás, mint személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedés alkalmazásának feltételei megfelelően szabályozottak, ezért az soha nem lehet előrehozott büntetés és „nevelő célzattal” sem alkalmazható. A jelen esetben az előállításra a rendőri jelentés szerint is akkor került sor, amikor az aktivista már együttműködővé vált. Az előállított aktivista meghallgatására nem került sor. Mindezek alapján kétségesnek tartom, hogy az előállítás alkalmas volt-e törvényi rendeltetésének betöltésére, ezért megállapítottam, hogy a rendőrség eljárásával a jogállamiság elvével, valamint a személyes szabadsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.
VI.	
A szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény 80. § (1) bekezdése szerint a szabálysértési hatóság lefoglalhatja azt a dolgot, amely tárgyi bizonyítási eszköz, vagy amely a törvény értelmében elkobozható. A (2) bekezdés szerint a szabálysértési hatóság lefoglalja azt a dolgot, amelynek birtoklása jogszabályba ütközik. Ugyanakkor a (8) bekezdés arról rendelkezik, hogy a lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében már nincs szükség. Ebben az esetben a dolgot, illetve az értékesítésből befolyt ellenértéket annak kell visszaadni, akitől a dolgot lefoglalták.
A részemre megküldött iratokból nem derül ki, hogy a lefoglalásra milyen jogalappal került sor, és hogy a lefoglalás mikor került megszüntetésre. Mindezek alapján megállapítottam, hogy a rendőrség eljárása a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tulajdonhoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.

VII.	
Meglehetősen szokatlan, hogy egyetlen rendőri intézkedésről sem készült rendőrségi videofelvétel. A korábbi tapasztalatok és panaszok arra vonatkoztak, hogy a rendőrség milyen sok kamerával rögzíti a fokozott ellenőrzés idején megtett intézkedéseit. A rendelkezésemre álló videofelvételek ezt részben cáfolják, ugyanis azokon látható rendőrségi videofelvételeket készítő gépjármű. A töretlen ombudsmani gyakorlat szerint az országgyűlési biztos akadályozása alkotmányos jogkörének gyakorlásában azzal, hogy az általa kért iratok (ideértve a videofelvételeket) elmulasztja, a jogállamiság elvével összefüggő visszásságot okoz. A kifogásolt eljárás egyúttal a panaszok kivizsgálását is akadályozta, ezért a panasz előterjesztéséhez való joggal összefüggésben is visszásságot idéz elő.

VIII.	
A panaszosok által becsatolt videofelvételek és egyes rendőri jelentések között feloldhatatlan ellentétet tapasztaltam, amely nyomán szükségképpen felvetődik az a kérdés, hogy a rendőri jelentések alapján valóban rekonstruálhatóak-e az abban lejegyzett események, Elfogadhatatlan, hogy a rendőri jelentésben a rendőrök egy laikus által is nyilvánvalóan jogellenes fellépést jogszerű rendőri intézkedésként írják le. Így amikor a civil ruhás rendőrök szolgálati igazolványukat és azonosító jelvényüket egyidejűleg nem mutatták fel, nevüket, azonosító számukat, valamint az intézkedés tényét és célját szóban nem közölték a velük szemben számbeli kisebbségben lévő háromfős, egy férfiből és két fiatal nőből (egyikük az iratok szerint még fiatalkorú) álló csoporttal, megsértették az Rtv. 20. §-ának előírásait. 
Az Rtv. 19. § (1) bekezdés szerint a jogszabályi előírások végrehajtását szolgáló rendőri intézkedésnek – ha törvény vagy nemzetközi megállapodás másként nem rendelkezik – mindenki köteles magát alávetni, és a rendőr utasításának engedelmeskedni. A rendőri intézkedés során annak jogszerűsége nem vonható kétségbe, kivéve, ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül, kétséget kizáróan megállapítható. A videofelvételen látható rendőri fellépés a rendőri intézkedések minden jogi és intézkedés-taktikai ismérvét nélkülözte: a jelenlévők rendőri minősége nem volt ismert, nem derült ki, hogy milyen intézkedést kívántak volna foganatosítani. Kitűnik viszont, hogy a fellépés tényleges célja a tiltakozók helyszínről való eltávolítása volt.
Mindez önmagában alkalmas arra, hogy a jogállamiság elvével, valamint az érintett állampolgárok emberi méltósághoz való jogával, és véleménynyilvánítási szabadságával összefüggő visszásságot okozzon.
A rendőri jelentés és a videofelvétel tartalma között ellentét ombudsmani eszközökkel nem oldható fel.

IX.	
Megállapítottam, hogy a BÁH azon eljárása, hogy munkaszüneti napon is ügyfélfogadást tart – mivel ennek törvényi feltételei is adottak – nem okoz visszásságot, sőt, segítheti a Magyarországon élő külföldiek beilleszkedését azzal, hogy munkahelyükről az ellenőrzés és ügyintés miatt nem kell távol maradniuk.
A BÁH főigazgatójától kapott tájékoztatás olyannyira meggyőző volt a most megismert – és eddigi jellemzőnek nem tekinthető – gyakorlat alkalmazhatóságát illetően, hogy elismerem a szombati rendes ügyfélfogadás fontosságát, sőt kívánatosnak tartom általános bevezethetőségének a megfontolását is.

Intézkedéseim:
A jelentésemben feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzésük érdekében, 
1)	az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem 
a)	az országos rendőrfőkapitányt, hogy
i)	tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az elrendelt fokozott ellenőrzések során is érvényesüljön az egyenlő bánásmód követelménye, és senkit ne érjen hátrányos megkülönböztetés politikai meggyőződése, vagy más véleménye miatt;
ii)	hívja fel a végrehajtó állomány, valamint az őket irányító közvetlen előjáróik figyelmét arra, hogy az Alkotmány a véleményt annak érték, és igazságtartalmára tekintet nélkül védi;
iii)	hívja fel az állomány figyelmét arra, hogy a bírói engedélyhez nem kötött titkos információgyűjtés alkalmazására kizárólag bűncselekmény elkövetésének megelőzésére, felderítésére, megszakítására, az elkövető kilétének megállapítására, elfogására, körözött személy felkutatására, tartózkodási helyének megállapítására, bizonyítékok megszerzésére, valamint a büntetőeljárásban részt vevők és az eljárást folytató hatóság tagjainak, az igazságszolgáltatással együttműködő személyek védelme érdekében, és törvényesen kerülhet sor;
iv)	hívja fel a nem közrendvédelmi állomány figyelmét a rendőri intézkedések foganatosításának a Rtv.-ben meghatározott kötelező előírására;
v)	tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a védő, illetve hozzátartozó értesítéséről, valamint a tolmács visszautasításáról szóló nyilatkozat megtétele és tartalma megfelelően és rekonstruálhatóan kerüljön dokumentálásra; 
vi)	hívja fel az állomány figyelmét az előállítás tartamáról szóló igazolás kiadásának jelentőségére;
vii)	hívja fel az állomány figyelmét, hogy tartózkodjanak az előállítás indokolatlan, hatását tekintve előrehozott szankcióként való alkalmazásától;
viii)	a rendőrség által készített videofelvételeket teljes körűen, a megkeresésemben foglaltaknak megfelelően bocsássa rendelkezésemre.
b)	a BÁH főigazgatóját, hogy 
i)	tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az elrendelt ellenőrzések során is érvényesüljön az egyenlő bánásmód követelménye;
ii)	intézkedjen, hogy ne csak kivételesen kerüljön sor szombatonként ügyfélfogadásra, hanem általános jelleggel fogadjanak heti hat napon ügyfeleket.
2)	az Obtv. 24. §-a alapján kezdeményezem az országos rendőrfőkapitánynál, hogy a rendőri jelentés és a videofelvétel tartalma között ellentétet vizsgálat keretében oldja fel, és annak eredményéhez képest tegye meg a szükséges intézkedéseket.

Budapest, 2011. július 29.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.