Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
Az AJB 2041/2011. ügyben

Előadó: dr. Hajas Barnabás
dr. Seres Péter
Az eljárás megindulása
2011. évben – önálló projekt keretében – kiemelt figyelmet fordítok a katasztrófák megelőzésével, valamint az azok hatásai felszámolásával kapcsolatos, az állampolgárokat közvetlenül érintő kérdéseknek. E projekt keretében hivatalból indítottam eljárást a tűzoltók élet–, és munkakörülményeinek átfogó vizsgálatára.
A vizsgálat figyelemmel volt a 2003-ban, Gyula Város Hivatásos Önkormányzati Tűzoltóságán (a továbbiakban: Gyula HÖT) az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese által végzett [OBH-3182/2003.] vizsgálat, továbbá a 2006-ban folytatott, a tűzoltók élet-, és munkakörülményeinek átfogó vizsgálata [OBH-4047/2006.] megállapításaira és ajánlásaira, valamint az ajánlások teljesülésére. Munkatársaim több tűzoltóságon helyszíni ellenőrzést is végeztek és több hivatásos önkormányzati tűzoltóság, valamint köztestületi tűzoltóság parancsnokától tájékoztatást és a vizsgálathoz szükséges iratok megküldését kértem.

Érintett alapvető jogok
–	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
–	az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása az állam elsőrendű kötelessége”.)
–	az élethez való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.”)
–	a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alkotmány 70/D. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.”)

A vizsgálat megállapításai
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
A vizsgálattal érintett büntetés-végrehajtási szervezet, az állami és hivatásos önkormányzati tűzoltóság, a polgári védelem, és a rendőrség az Obtv. 29. § (1) d) pontja szerinti rendvédelmi szerv, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
A munkatársaim által készített interjúk tematikáját követve, tárgykörönként foglalom össze vizsgálatom megállapításait (A kérdések egy része nem volt értelmezhető Pomáz ÖT esetében.). Ennek során – az összehasonlíthatóság érdekében – az OBH 4047/2006. sz. jelentés szerkezetét követem, és az öt évvel korábban tapasztaltakhoz képest értékelem a jelen vizsgálatom során tapasztaltakat. 

I. Az egyes tűzoltóságok működési körzetének/területének, illetékességi területének jellemzői
1. Már a 2006. június 9-én elfogadott Kormányprogram is célkitűzésként fogalmazta meg a katasztrófa- és tűzvédelem továbbfejlesztésével a 15-20 perces beavatkozási időnek az ország bármely területén történő biztosítását. Az egyes tűzoltóságok elsődleges működési körzete – szükségképpen – eltérő nagyságú, az eltérő településszerkezet miatt, eltérő számú településre terjed ki. Valamennyi általam vizsgált HÖT elsődleges működési körzetében vannak olyan települések, amelyeket 20 percnél hosszabb idő, egyes települések esetén pedig csak 30-40 perc alatt tudnak az elsődlegesen beavatkozó tűzoltóságok elérni. A 2006-os tapasztalatokhoz képest a vonulási idő csökkentésében lényeges előrelépésre csak Körmend HÖT esetében tapasztalható, ahol a szentgotthárdi kihelyezett raj – ombudsmani ajánlásnak is megfelelő – létesítése Szentgotthárd városban és környékén, továbbá az őrségi területeken jelentősen, esetenként mintegy 30 perccel csökkentette a kiérkezési időt. Országosan azonban így is több százra tehető azon települések száma, amelyek 20 km-nél (és ennek megfelelően 20 perces elérési időnél) távolabb vannak a beavatkozó tűzoltóságtól.
Sok esetben a településszerkezet és úthálózat (szűk, magasság-, szélesség-, és súlykorlátozás alá eső utcák, utak, rossz minőségű útburkolat, leállósáv hiánya az M0 jelű autóúton) sajátosságai miatt a vonulások során nem érvényesülhet a megkülönböztető jelzések biztosította előny. 
Mindezekre tekintettel – korábbi jelentéseimben foglaltakkal megegyezően – megállapítom, hogy önmagában azon tény miatt, hogy egyes településekre (területekre) 15-20 percnél lényegesen hosszabb idő alatt érkezhet ki az elsődlegesen beavatkozó tűzoltóság, közvetlenül veszélyezteti az érintett állampolgárok tulajdonhoz, élethez és testi épséghez, lehető legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez való jogát, és az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettségét sem teljesíti.
A tűzoltóságok, és valamennyi mentő- és beavatkozó szerv diszlokációja javításának kézenfekvő módjának tűnik új őrsök létesítése, amely azonban az infrastruktúra kiépítése (laktanyaépítés) jelentős költséggel jár. Amint arra AJB 1082/2010. számú jelentésemben is rámutattam, a problémára lehetséges megoldás a beavatkozó szervek – Észak-Amerikában és Nyugat-Európában sem szokatlan – jelentős integrációja. Nem ismeretlenek ugyanis olyan modellek, ahol a mentést, a tűzoltást és a műszaki mentést egyetlen szervezet látja el, amely szükségszerűen hatékonyabb együttműködést eredményez. Egy ilyen szinergiának egyébként olyan kézzelfogható eredményei is lehetnek, hogy a szervezetek diszlokációja – viszonylag alacsony költségek árán – jelentősen javul, így a szükséges mentőegységek kiérkezési ideje jelentősen csökken, valamely szerv szempontjából jelenleg meglévő ún. fehér foltok részben el is tűnhetnek, vagy éppen megszűnik az az áldatlan helyzet, hogy az ugyanazon az eseményen segítséget nyújtó személyek között (jövedelmi viszonyaikat, utasíthatóságukat, nyugdíj szolgálati idő számításukat, munkaidő-szervezésüket, stb. tekintve) jelentős, és nehezen indokolható különbség van. További nyilvánvaló előnye lehet egy ilyen integrációnak a segélyhívások hatékonyabb kezelése mellett a kárhelyi együttműködés gördülékenysége, valamint az egyértelmű és áttételmentes bevetési irányítás is. Hangsúlyozandó azonban, hogy egy ilyen integráció feltételei jelenleg nem adottak.
A kiérkezési idők javításának egyik, de nem kizárólagos módja a diszlokáció javítása. Ismertek ugyan olyan külföldi megoldások, amelyek a kiérkezési időt új laktanyák, őrsök létrehozása nélkül is jelentősen csökkenthetik. Ilyen az Osztrák Köztársaságban 2012. január 1-ével bevezetésre kerülő „mentőút” (Rettungsgasse), amely a gyorsforgalmi, és többsávos utakon teszik egy dugó, vagy lassú haladás esetén akadálymentessé a mentőegységek haladását. 
2. A kapott tájékoztatás szerint a vizsgált tűzoltóságok rendelkeznek az elsődleges működési körzetükben található épületek, ipari létesítmények oltásához szükséges eszközökkel. 
3. A vizsgált tűzoltóságok elsődleges működési területe (amelyen tűzoltási és műszaki mentési feladataikat végzik) és illetékességi területe (amelyen hatósági igazgatási, valamint szakhatósági és tűzvizsgálati tevékenységet végeznek) nem esik minden esetben egybe. Ez azt jelenti, hogy egyes településen más tűzoltóság végzi a tűzoltási-, műszaki mentési feladatokat, és más a hatósági igazgatási, szakhatósági és tűzvizsgálati tevékenységet. Ennek eredményeként – különösen a működési területtel rendelkező köztestületi tűzoltóságok esetén – előfordulhat, hogy a tűzvédelmi hatóság nem ismeri az elsődlegesen beavatkozó tűzoltóság eszközeit, vagy a vonuló tűzoltóság a helyszínen szerez tudomást egy épület létéről, vagy funkcióváltásáról. Nem látható, hogy kialakult helyzeten a katasztrófavédelmi szervezetrendszer, valamint a tűzvédelmi anyagi jogi szabályok átalakítása érdemi előrelépést hozna. Mindez pedig azt okozhatja, hogy egyes épületek, szervezetek létesítményeinek tűzvédelme hosszabb-rövidebb ideig nem, vagy nem a lehető legmagasabb színvonalon biztosított. Mindez alkalmas arra is, hogy a tulajdonhoz, az élethez és testi épséghez, a legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét okozza.

II. A személyi állománnyal kapcsolatos megállapítások
A. Létszám
Általában elmondható, hogy az állománytáblában szereplő létszám, valamint a tartósan távollévők nélkül számított tényleges létszám között megszűnt a jelentős 5-10%-os különbség (létszámhiány). Valamennyi vizsgált szerv arról számolt be, hogy a túlszolgálat mértéke nem jelentős, a féléves szolgálatiidő-keretet jellemzően nem lépik túl, amennyiben erre mégis sor kerül, azt főszabályként szabadidővel meg tudják váltani, és csak kivételesen kerül sor a túlszolgálat pénzbeli ellentételezésére. A fluktuáció éves szinten – a nyugdíjazás eseteit is ideszámítva – vizsgálatom idején nem volt jelentős. 

B. Lakáshelyzet
A hivatásos tűzoltók lakáshelyzetében évekkel ezelőtt ugyan számottevő javulást eredményezett az állami kezességvállalásos lakáshitelek Hszt. hatálya alá tartozókra történő kiterjesztése. A tűzoltóságok az állomány lakáshoz jutását saját erőből jellemzően nem tudják segíteni, az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság egyes esetekben lakásvásárlási támogatást nyújt. Albérleti támogatást egyik vizsgált tűzoltóság sem folyósít. A fenntartó önkormányzatok azonban – bérlőkijelölési jog biztosításával – igen jelentős segítséget nyújtanak az egyes tűzoltóságok állománya lakáshelyzetének javításához. 

C. Az állomány vagyoni helyzete
A készenléti szolgálatot ellátó tűzoltók jelentős része, mintegy 10-40 %-a rendelkezik további munkavégzésre irányuló jogviszony létesítésére vonatkozó engedéllyel. A rendelkezésre álló információk szerint az állomány ennél lényegesen nagyobb része rendelkezik valamilyen kereset-kiegészítéssel. Ez a hobbi-szintű méhészkedéstől, mezőgazdasági őstermelői tevékenységen és a bizonytalan gyakoriságú segédmunkán át, a családi vállalkozásokban történő eseti segítségnyújtásig terjed. Többen elmondták, hogy a munkarendjük miatt nem tudnak állandó másodállást találni, ezért azt nem is tudják engedélyeztetni. A készenléti szolgálatot ellátó, beosztotti tűzoltóállomány rendszeres havi nettó illetménye átlagban 105.000 Ft (beosztott tűzoltó, tiszthelyettes) és 140.000 Ft (10 éves szolgálati idővel, különleges szerkezelő, zászlós) körül van. Az általunk megkérdezettek szerint családjuk eltartása, felvett lakáshitelük rendszeres törlesztése érdekében elkerülhetetlen, hogy szolgálaton kívül is dolgozzanak, ami egészségük megőrzését veszélyeztetheti.

D. Munkába járás
Valamennyi HÖT-ön jellemzően az állomány saját gépjárművel, vagy tömegközlekedési eszközzel jár szolgálatba. A rendelkezésemre álló adatok szerint a jogszabályban előírt költségtérítést, illetve helyi tömegközlekedési bérletet az állomány megkapja. Ezzel ellentétes adat az állománnyal folytatott beszélgetések alapján nem merült fel.

E. Fegyelmi helyzet
A vizsgált tűzoltóságok fegyelmi helyzete jó, az állomány elenyésző része ellen indult fegyelmi-, vagy büntetőeljárás az elmúlt év során. A fegyelmi eljárások lefolytatásával kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem tapasztaltam.

F. Érdemek elismerése
Az érdemek elismerésének rendszerével kapcsolatban az elmúlt öt évben sem történt fejlődés. A tűzoltóságok szűkös költségvetése csak kivételesen teszi lehetővé a fizetési fokozat várakozási idejének csökkentését, és az egy fizetési fokozattal előresorolást. A rendelkezésemre álló adatok alapján úgy vélem, hogy – bár kellően differenciált – pénzügyi okokból ténylegesen nehezen alkalmazható a Hszt. érdemek elismerésére kialakított jelenlegi rendszere. Továbbra is az az álláspontom, hogy a köztestületi tűzoltósági állomány érdemei elismerésének rendszere kevésbé kidolgozott.

III. Az elhelyezés körülményei
1. Helyszíni bejárás történt az FTP VIII., Szombathely HÖT, Tatabánya HÖT, valamint a Repülőtéri Katasztrófavédelmi Igazgatóság laktanyákban, több tűzoltóparancsnok pedig megkeresésemre írásban adott tájékoztatást laktanyáik állapotáról. Az általánosítható tapasztalatokra figyelemmel megállapításaimat nem tűzoltóságonként, hanem összességében összegeztem az alábbiak szerint:
Továbbra is jellemző, hogy az épületek állagmegóvásában (karbantartásban) és a kisebb-nagyobb felújításokban a készenléti állomány jelentős részt vállal. A rendelkezésemre álló információk szerint a készenléti állomány ezirányú tevékenysége nélkül a laktanyák állapota meg sem közelítené a jelenlegit. A vizsgálattal érintett laktanyák jelentős részében – az öt évvel ezelőtti tapasztalatokhoz képest megfigyelhető javulás ellenére is – a mellékhelyiségek és az azokhoz kapcsolódó vezetékrendszerek állaga jelentősen leromlott. A tisztálkodási lehetőségek sokszor korlátozottak (egyes laktanyákban mindössze 2-3 zuhanyzó található). Csőtörésből, illetve beázásból eredő nyomokat szintén több laktanyában tapasztaltam. A fűtési rendszer (vagy annak egyes elemei) és a világítás csaknem mindenhol korszerűtlen, alacsony hatásfokú, karbantartása üzemeltetése is jelentős kiadást jelent. Ehhez hasonlóan továbbra is több helyütt elavultak és leromlott állapotúak a nyílászárók: a rossz hőtechnikai értékekkel rendelkező ablakok állapota leromlott, azok megvetemedtek, tömítéseik elöregedtek, ezért nem biztosítják a lég és vízzárást. A megfelelő szellőztetés nem mindenütt biztosított, a laktanyák jelentős része még részben sem klimatizált. A készenléti állomány elhelyezésére szolgáló körletek sokhelyütt meglehetősen zsúfolt, felszerelése (ágyak szekrények) elhasználódottak.
Ismét ki kell emelni Szarvas HÖT méltatlan elhelyezési körülményeit: az 1910-es években egyszintes lakóháznak épült laktanyában helyezték el 1953-ban. A laktanya jelenlegi formáját az 1980-es években nyerte el. A helyiségek jelentős részének nincs természetes megvilágítása, az irodák – melyekben ügyfélfogadás is történik – kicsik és zsúfoltak. Az épület falai szemmel láthatóan vizesednek. A klub, tanterem, és ebédlő céljára egy 30 m2-es helyiség szolgál, ebből nyílnak a hálókörletek. A szekrényszoba (fekete-fehér öltöző) zsúfolt, a szekrények a ruházat tárolására sem mindig elegendőek. E helyiségben találhatóak az élelmiszerszekrények is. A kicsi és zsúfolt ételmelegítő-mosogató helyiségből nyílik a mosdó-fürdő. A szerek és felszerelések a laktanyától 30 méterre található szertárépületben, valamint egy fémvázas műanyagsátorban vannak elhelyezve, amit vonuláskor – időjárási körülményektől függetlenül – az udvaron keresztül közelít meg az állomány.
A több helyütt tapasztalt pozitív változások ellenére úgy vélem, hogy a vizsgált laktanyák többsége azonnali, jelentős beruházást igénylő felújításra, illetve korszerűsítésre szorulna. Több laktanya, illetve a rendszeresített felszerelési tárgyai szemmel láthatóan nem felelnek meg az alapvető higiénés- (pl. lópokrócok, leromlott mosdóhelyiségek, ételmelegítési- és mosogatási lehetőség) és munkaegészségügyi (világítás, bútorzat stb.) feltételeknek. Kétséges, hogy Szarvas HÖT épülete alkalmas-e egyáltalán tűzoltólaktanyának. (Meg kívánom jegyezni, hogy tudomásom szerint évekkel ezelőtt elkészültek Szarvas HÖT új laktanyájának tervei.)
2. Vizsgálatom tapasztalatai e tekintetben teljesen egybevágnak az átfogó vizsgálatom megállapításaival, ezért abban tett – a következőkben idézett – megállapításaimat változatlanul fenntartom: „A vizsgált tűzoltóságok többségén sem a lakossággal közvetlen kapcsolatban álló hivatali, igazgatási feladatokat ellátó, sem pedig a hivatásos tűzoltó állomány ellátottsága, felszereltsége, munkakörülményei nem megfelelőek. A Hszt. 67. §-a a munkáltatói jogkört gyakorló elöljáró feladatává teszi az egészséges és biztonságos szolgálatteljesítés feltételeinek, az ahhoz szükséges ismeretek megszerzésének biztosítását. Az egészséges munkahelyi környezet követelményrendszerével a munkaügyi és munkavédelmi szabályok is foglalkoznak, így többek között az 1993. évi XCIII. törvény a munkavédelemről, illetve a 3/2002. (II. 8.) SzCsM-EüM együttes rendelet a munkahelyek munkavédelmi követelményeinek minimális szintjéről.
Jelentésem III./1. pontjában feltárt hiányosságok a készenléti szolgálatot adó állomány élethez és testi épséghez, valamint a lehető legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez való jogával összefüggő visszásságot okoznak, illetve állandósítják annak bekövetkezte közvetlen veszélyét.
3. Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról 1991. évi XI. törvény 2. § (1) bekezdésének a) pontja értelmében az ÁNTSZ közegészségügyi ellenőrzési tevékenysége – a büntetés-végrehajtási szervezetet kivételével – nem terjed ki a rendvédelmi szervekre. Ugyancsak nem terjed ki a HÖT-okra a munkabiztonsági felügyelőségek ellenőrzési jogköre, 
Álláspontom szerint, úgy a közegészségügyi, mint a munkavédelmi ellenőrzés – jelen formájában – nem alkalmas arra, hogy feltárja a hiányosságokat, és kikényszerítse – pl. az általam is – feltárt hiányosságok orvoslását. Mindez pedig objektíve alkalmas arra, hogy a jogállamiság elvével, valamint a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásságot okozzon.

IV. Egyéni védőfelszerelések és az életvédelmet szolgáló, a beavatkozást segítő és biztonságot nyújtó – ruházaton kívüli – eszközök
1. Az egyéni védőfelszerelések gyártmánya, típusa, kora és állapota vizsgálatom idején ezúttal is jelentősen eltért az egyes tűzoltóságokon, annak dacára, hogy általánosságban komoly javulást tapasztaltam azok állapotában. A bevetési védőruhák állapota jellemzően megfelelő, ugyanakkor a legtöbb HÖT-ön vannak javításra, vagy cserére szoruló, tíz évesnél régebbi ruhák is. A kiváló állapotú speciális védőruhák (tűzbelépő védőruházat, hővédő ruházat, gáz- és vegyvédelmi védőruha) mellett továbbra is megtalálhatóak, elhasználódott, vagy „csak” a koruk miatt selejtezendő ruhák, továbbá olyanok, amelyek felülvizsgálatuk megoldatlansága miatt, nem alkalmasak bevetésre. Az állomány védőfelszereléseinek beszerzése, az anyagi lehetőség hiányában több helyen nem problémamentes, ugyanis a pályázatok nem feltétlenül fedezik a tényleges szükségleteket.
2. A tűzoltósisakok tekintetében jelentős előrelépés volt megfigyelhető a vizsgált tűzoltóságokon az öt évvel ezelőtti állapotokhoz képest. Ennek ellenére több helyütt előfordulnak kihordási idő végéhez közelítő darabok is. (Nem kaptam olyan tájékoztatást, hogy bármelyik tűzoltóságon vizsgálatom idején elérte, vagy meghaladta volna azt.)
3. A kámzsák, védőkesztyűk és védőcsizmák általános állapota jó, ugyanakkor Pomáz HÖT kámzsa, védőkesztyű és csizma ellátottsága annak ellenére kritikus, hogy 2007-ben és 2010-ben ilyen eszközök beszerzésére kiírt pályázatokon nyertek. Az önrész azóta is rendelkezésre áll (kesztyű esetében be is fizették), de a felszerelést (kámzsa, csizma) nem, vagy csak kisebb részben (120 helyett 22 pár kesztyű) kapták meg. A tapasztalt állapot az élethez és testi épséghez, valamint a lehető legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásságot okoz.
4. Különbözőek a vizsgált tűzoltóságokon az életvédelmet szolgáló, a beavatkozást segítő és biztonságot nyújtó eszközökkel való ellátottság is. A mérőműszerek (oxigén koncentráció és toxikus gázokat mérőműszer, sugárzás mérőműszer) között is jelen van az elérhető legjobb technika, mint annak hiánya: nincs vagy nagyon elavult, használhatatlan állapotú mérőműszerek állnak rendelkezésre. Hőkamerával a legtöbb vizsgált tűzoltóság rendelkezik, ugyanakkor egyes esetekben – kiváló műszaki állapota ellenére, és nyolc éves kora ellenére – már korszerűtlennek számít. 
5. A légzőkészülékek a vizsgált tűzoltóságokon jellemzően korszerű, az elmúlt néhány évben beszerzett darabok. azonban egyes tűzoltóságokon még mindig megtalálhatóak az 1980-as évek közepén beszerzett – a parancsnok tájékoztatása szerint korlátozottan használható – készülékek. Megnyugtatónak tartom, hogy a vizsgált tűzoltóságok az újabb beszerzésű, modernebb légzőkészülékek tartják rendszerben, és elhárult az a korábban gyakran előforduló probléma, miszerint egy HÖT-on belül is eltérő gyártmányúak/típusúak, ezért egymással nem kompatibilisek voltak a légzőkészülékek. Tudomásom szerint ezt az állapotot úgy sikerült az érintetteknek elérni, hogy egymás között elcserélték a különböző gyártótól származó készülékeket Ez pedig azt is lehetővé teszi, hogy a légzésvédelmi rendszerrel szerves egységet alkotó, a tűzoltó biztonságát fokozó (mozgás érzékelő, levegő-felhasználást mérő és riasztó eszköz), telemetrikus bevetés-felügyeleti rendszerhez illeszkedő kiegészítőkkel szereljék fel azokat. A tűzoltóságok ilyen kiegészítőkkel és telemetrikus bevetés-felügyeleti rendszerrel való felszerelése egyelőre annak ellenére sem általános, hogy az a bevetés biztonságát nagyban növeli. 
A tűzoltási, műszaki mentési tevékenységhez kapcsolódó tűzvédelmi technika alkalmazhatóságáról szóló 15/2010. (V. 12.) ÖM rendelet 3. § (1) bekezdése arról rendelkezik, hogy az alkalmazhatóság és az együtthasználhatóság biztosítása érdekében rendszeresítési eljárást kell lefolytatni a rendelet 1. mellékletben külön megjelölt tűzvédelmi technika tekintetében, amely csak rendszeresítést követően tartható készenlétben. Jelenleg több olyan légzésvédelmi rendszer is rendszeresítve van, amelyek nem felelnek meg az együtthasználhatóság követelményének. Így egy olyan kárhelyen, ahol több tűzoltóság részt vesz a beavatkozásban előfordulhat eltérő, és egymással nem kompatibilis légzőkészüléket használnak. 
Meg szeretném jegyezni, általánosságban is elmondható, hogy az azonos helyzetben lévő jogalanyok indokolatlan megkülönböztetése áll fenn, ha nem minden tűzoltó kap megfelelő és azonos biztonságot nyújtó egyéni védőfelszerelést. A tűzoltók életének és testi épségének indokolatlan veszélyeztetését és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának megsértését jelenti a megfelelő védőeszköz – akár csak részbeni – hiánya. Ugyancsak a tűzoltók élethez és testi épséghez, valamint legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez való jogával összefüggő visszásságot okozhat, ha az egyes egyéni védőfelszerelések felülvizsgálatára vagy cseréjére nem kerül sor a szavatossági idő lejártáig. (A tűzvédelmi technika rendszeresítésére, illetve rendszerből való kivonására, az üzemeltetés műszaki feltételeinek meghatározására a főigazgató jogosult.) 
A helyszíni ellenőrzéseken tapasztaltakra, valamint a hivatkozott jogszabályi rendelkezésre figyelemmel, nem vitatható, ha egy kárhelyen alkalmazott tűzvédelmi technikák egymással nem kompatibilisek, azonban ennek ténye a tulajdonhoz, az élethez és testi épséghez, valamint a lehető legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásságot okozhat, egyúttal állandósítja annak veszélyét, hogy az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettségét nem tudja teljesíteni.
Az előzőek alapján megállapítottam azt is, hogy a hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggő visszásság bekövetkeztének a veszélyét okozza, hogy a használatban lévő légzőrendszerek között (műszaki színvonal  tekintetében) jelentős különbség van, ennek eredményeként eltérő túlélési esélyei vannak a különböző korú/típusú/anyagú légzőkészüléket használó tűzoltóknak. 
Az egyéni védőfelszerelésekkel és egyéb eszközökkel összefüggésben úgy vélem, hogy – a nemzetközi tapasztalatok feldolgozásával – megfontolandó az egyéni védőfelszerelések fejlesztése során az elérhető legjobb technika beszerzésére törekedni, ugyanis az állam így tudja objektív alapjogvédelmi kötelezettségét teljesíteni. 

V. Oltóanyagok és szakfelszerelések ellátottságáról
1. Jelentős előrelépésnek tartom, hogy egyetlen parancsnok sem számolt be lejárt szavatosságú oltóanyagokról, sőt többnyire megfelelő tartalékokkal is rendelkeznek (habképző anyagokból és oltóporokból). 
2. Az egyes tűzoltóságok nagyon sokféle szakfelszereléssel (feszítő vágók, aggregátorok, alpintechnikai eszközök stb.) rendelkeznek. Általában a nélkülözhetetlen szakfelszerelések biztosítottak. Tudomásom szerint nem pusztán a szakfelszerelések beszerzése jelentett eddig gondot, hanem azok szükséges javíttatása, valamint rendszeres (sokszor féléves, éves) felülvizsgálata is. A szakfelszereléseket gyakran az ország különböző pontjaira kell revízióra szállítani, mert a helyszíni ellenőrzés kevés esetben biztosítható. A felülvizsgálatok költségeit jelentősen növelik egyéb költségek (pl. szállítás és ügyintézés) is. 

VI. Tűzoltójárművek, felépítmények
Az elmúlt évtized fejlesztésének köszönhetően jelentősen csökkent a tűzoltógépjárművek átlagéletkora, ugyanakkor a vizsgált tűzoltóságokon is vannak 10 évnél, nem ritkán a 20 évnél is öregebb járművek. Több HÖT-on volt – kora és futásteljesítménye miatt – amortizációs cserére szoruló, vagy a következő néhány évben ezt elérő, elöregedett gépjármű. Továbbra is fennáll, hogy az újabb, esetenként csak néhány éves járműveknél jelentős szervezési feladatokat, finanszírozás nehézségeket, hogy a szervízelés a tűzoltóság működési területén belül nem megoldott, egyes különleges szereket és gépjárműfecskendőket garanciális, vagy egyéb okokból több száz kilométer távolságra (Budapest, Kondoros stb.) kell javíttatásra szállítani, vagy éppen külföldről kell a javítást végző szakembert a különleges szerhez utaztatni.
Sok esetben a járművek fenntartására biztosított normatíva az egy-egy felépítmény éves felülvizsgálatának és a gépjármű évenkénti műszaki vizsgájának költségeit sem fedezi teljes mértékben, az üzemeltetés költségeit a normatív támogatáson kívüli forrásokból kell a tűzoltóságnak előteremtenie. Sokszor hiányzik a költségvetési forrás a jelentős összegű javítások elvégeztetésére, vagy a speciális gumiabroncsok cseréjére. (Egy gumiabroncs csere egy négytengelyes daru esetében 3,5 millió forint, míg a jármű normatívája üzemeltetési, és felülvizsgálati költségeket is beleértve 500 ezer forint.)
Emlékeztetni szeretnék arra, hogy már az OBH 3182/2003. számú ombudsmani jelentés is tartalmazza, hogy „a technikai élettartamukon túlfutott, elhasználódott járművek baleseti veszélyforrást jelentenek használóik részére, különösen azért, mert a szolgálati igénybevétel eltér az átlagostól, gyakori a nagy sebességű vagy rossz terepviszonyok mellett történő használat, ami fokozott balesetveszéllyel járhat.” 
Az előzőek alapján megállapítottam, hogy amennyiben a szükséges gépjárműbeszerzések, fejlesztések, karbantartások elmaradnak, nemcsak a szakszerű működés feltételei kerülnek veszélybe, hanem mind a tűzoltóknak, mind pedig az elsődleges működési és a segítségnyújtási körzet lakóinak az élethez és testi épséghez, a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez, valamint az állampolgárok tulajdonhoz való joga is közvetlenül sérülhet, továbbá az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége sem érvényesül maradéktalanul.

VIII. Együttműködés más szervekkel
A korábbi vizsgálati tapasztalatok alapján részletes tájékoztatást kértem a tűzoltóság és szervekkel való együttműködéséről. Valamennyi parancsnok arról számolt be, hogy az önkormányzattal (fenntartóval), rendőrséggel, mentőszolgálattal, valamint a katasztrófavédelmi szervezettel alapvetően jó a szakmai kapcsolat és ennek megfelelően az együttműködés.
A korábbi tapasztalatokhoz képest a kapott tájékoztatás szerint – jelentős részben az egységes digitális rádiórendszernek (EDR) is köszönhetően – jelentősen javult a beavatkozó szervezetek közötti kommunikáció. Több parancsnok jelzett azonban az egységes segélyhívó rendszer (112) kezelésével kapcsolatos nehézségeket (információvesztés, indokolatlan késlekedés stb.). A segélyhívások kezelésével kapcsolatban több vizsgálatot is folytattam, amelyek során több alapvető joggal összefüggő visszásságot is feltártam, azok orvoslása érdekében kezdeményezéseket is megfogalmaztam, amelyek még nem teljesültek maradéktalanul.

IX. A vizsgálat alapján tett további megállapításaim
1. 2011 májusában lehetőséget kaptam a katasztrófavédelemről és a hozzá kapcsolódó egyes törvények módosításáról szóló előterjesztés tervezetének véleményezésére. A tűzoltóság átalakítására vonatkozó tervekkel kapcsolatban felmerülő kételyeimet sem az előterjesztés általános, sem pedig részletes indokolása nem oszlatta el teljes mértékben. Korábban is ismert volt előttem, hogy a hivatásos önkormányzati tűzoltóság modellje milyen rendszerszintű hibákat hordozott magában (szakmai irányítás, parancsnoki kinevezés, finanszírozás, vagy éppen a tűzoltás-vezetés átadására vonatkozó előírások körül kialakult polémia). Az általam megismert előterjesztés a hivatásos önkormányzati tűzoltóságok államosításának csak várható pénzügyi hatásait ismertette, a szervezet katasztrófavédelemi, műszaki mentési és mentő tűzvédelemi feladatainak ellátására gyakorolt hatását nem. Ugyancsak további egyeztetést igénylő kérdésnek tartottam a hivatásos önkormányzati tűzoltóságok vagyona – különösen pedig a fenntartó helyi önkormányzat saját forrásból (ideértve a hazai és külföldi adományokat is) beszerzett eszközök, és kivitelezett beruházások – sorsának a kérdését.
Ugyancsak ismert volt előttem, hogy egyes köztestületi tűzoltóságok csak nevükben önkéntesek. Ezen – nem vitatottan súlyos és megoldást sürgető – probléma megoldásának egyik módja lehet az, ami az előterjesztésben szerepel, a dokumentum azonban nem tér ki arra, hogy a ténylegesen jól működő köztestületi tűzoltóságok (az azóta elfogadott törvényben: önkéntes tűzoltóságok) esetében lehet-e bármilyen hatása a működési terület „elvételének”. Nem tért ki az előterjesztés arra sem, hogy ezen mélyreható változások milyen hatással lehetnek a köztestületi tűzoltóságok jelenlegi működési területén élők műszaki mentési és mentő tűzvédelmi ellátottságára (csökken, vagy nő a beavatkozás megkezdéséig tartó idő), vagy éppen az önkéntes tűzoltóságok és tagjaik mindennapi feladatellátására. Véleményemben arra is utaltam, hogy a magyar történelmi hagyományok és az európai tapasztalatok egyaránt arra hívják fel a figyelmet, hogy a jól működő önkéntes tűzoltóságok a tűzoltósági feladatokat igen magas színvonalon képesek ellátni. Észrevételeimre nem kaptam választ.
2. A vizsgált tűzoltóságokon az állomány tűzoltók kiképzettsége elégséges ahhoz, hogy saját, vagy az állampolgárok élete védelme érdekében megfelelően lássák el feladataikat. Elvétve van azonban csak lehetősége a készenléti szolgálatot ellátó tűzoltóknak arra, hogy modern (tűz)szimulációs gyakorlatokon vehessenek részt. Ennek szükségességét a korábbi átfogó vizsgálat során az OKF akkori főigazgatója és a megkérdezett parancsnokok is elismerték. Ennek ellenére – szemben egyes szomszédos országokkal – nincs lehetőség arra, hogy valamennyi magyarországi tűzoltó rendszeresen tűzszimulációs gyakorlatokon vegyen részt, holott – amint arra a korábbi átfogó vizsgálat is rámutatott – ezek a gyakorlatok alkalmasak arra, hogy mind a tűzoltók, mind az állampolgárok tulajdonhoz, az élethez és testi épséghez, valamint a lehető legmagasabb szintű testi, lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásság bekövetkeztésnek veszélyét jelentősen csökkentsék.
3. A munkatársaim által meghallgatott tűzoltók – a jövedelmükre vonatkozó panaszok mellett – a szolgálati nyugdíj rendszerének átalakítását sérelmezték. Figyelemmel arra, hogy a szolgálati nyugdíjak rendszerének átalakításának alapját – egy módosítás nyomán – az Alkotmány állapította meg, annak vizsgálatára nem volt jogi lehetőségem.
4. AJB 4712/2011. számon, a katasztrófavédelem teljes spektrumához kapcsolódó önkéntes szervezetek – a tűzoltással, és a polgári védelmi tevékenységgel egyaránt – bevonásával, a lakosság katasztrófahelyzetekre felkészítésével összefüggésben vizsgálatot folytatok . Ennek során – egyebek mellett – az országos katasztrófavédelmi főigazgatótól arról is tájékoztatást kértem, hogy miként kívánják megteremteni, illetve bővíteni az önkéntes mentőszervezetek, valamint az önkéntes tűzoltóságok társadalmi bázisát. E vizsgálatomban fogom az önkéntes tűzoltóságok rendszerének átalakításával kapcsolatos tapasztalatokat is értékelni.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásságok jövőbeni megelőzése érdekében,
1.	Az Obtv. 20. §-a alapján felkérem 
a.	a Kormányt, hogy tekintse kiemelt feladatnak a beavatkozóm szervek kiérkezési idejének csökkentését, 
i.	és ennek során vizsgálja meg a beavatkozó szervek diszlokációja javításának lehetőségét,
ii.	vizsgálja meg a kiérkezés idő csökkentésének más – munkaszervezéssel, közlekedésszervezéssel megvalósítható lehetőségeit.
b.	a katasztrófavédelemért felelős minisztert, hogy 
i.	vizsgálja felül a tűzoltóságok elhelyezési körülményeit, és tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében valamennyi tűzoltóság megfelelő, rendeltetésére alkalmas laktanyában legyen elhelyezve.
ii.	intézkedjen az elbírált eszközbeszerzési pályázatok során elnyert eszközbeszerzések lehető legrövidebb időn belüli teljesítése iránt.
c.	az országos katasztrófavédelmi főigazgatót, hogy 
i.	a tűzoltási, műszaki mentési tevékenységhez kapcsolódó tűzvédelmi technikai eszközök rendszeresítése során tegye meg a szükséges intézkedéseket a hasonló, vagy azonos rendeletetésű eszközök együttalkalmazhatóságának mielőbbi megteremtésére.
ii.	törekedjen az egyéni védőfelszerelések fejlesztése során az elérhető legjobb technika beszerzésére.
iii.	törekedjen a gépjárműállomány átlagéletkorának csökkentésére.
iv.	vizsgálja meg a rendszeres tűzszimulációs gyakorlatok bevezetésének lehetőségét.
2.	Az Obtv. 25. §-a alapján javaslom 
a.	a Kormánynak, hogy a tűzvédelmi hatósági feladatokat ellátó szervezetekről és a tűzvédelmi hatósági tevékenység részletes szabályairól szóló 261/2009. (XI. 26.) Korm. rendelet módosításával biztosítsa, hogy a tűzvédelmi hatóság a minden esetben tájékoztassa a beavatkozó tűzoltóságokat a működési területét érintő döntéseiről.
b.	a katasztrófavédelemért felelős miniszternek, hogy 
i.	vizsgálja felül a tűzoltók, különösen pedig a köztestületi tűzoltósági állomány érdemei elismerésének rendszerét.
ii.	a tűzoltóságok hatékony munkaügyi, közegészségügyi és munkavédelmi ellenőrzésének megteremtése érdekében fontolja meg a jelenlegi szabályozás áttekintését és szükség szerint azok módosításának kezdeményezését. 

Budapest, 2011. december 13.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.