Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
Az AJB-1986/2011. ügyben

Előadó: dr. Hajas Barnabás
Az eljárás megindulása
A gyülekezési jog érvényesülésével, továbbá a rendőrség tömegkezelési gyakorlatával összefüggésben hivatalból indítottam vizsgálatot a fegyveres és rendvédelmi dolgozók szakszervezeteinek budapesti tüntetéseivel kapcsolatban, amelynek során munkatársam, 2011. április 16-án és május 6-án megfigyelőként vett részt a budapesti szakszervezeti tüntetéseken.
Ezt követően tájékoztatást, valamint a keletkezett iratok megküldését kértem a büntetés-végrehajtás országos parancsnokától, a Honvéd Vezérkar főnökétől, a Nemzeti Adó- és Vámhivatal (a továbbiakban: NAV) elnökétől, az országos katasztrófavédelmi főigazgatótól, valamint az országos rendőrfőkapitánytól.
A 2011. június 16-i, a „Bohócforradalom” elnevezésű rendezvénnyel kapcsolatban munkatársaim rövid úton, szóbeli tájékoztatást kértek az országos rendőrfőkapitánytól.

A megállapított tényállás
A. A fegyveres és rendvédelmi dolgozók részvétele a demonstrációkon
A rendezvényeket megelőzően több olyan sajtóhír jelent meg, melyek szerint az egyes fegyveres és rendvédelmi szervek tagjainak részvételét szolgálat-szervezési eszközökkel lehetetlenítették el, ezért e kérdést megkülönböztetett figyelemmel kísértem.
A büntetés-végrehajtás országos parancsnoka arról tájékoztatott, hogy a bv. szerveknél a 2011. április 16-án és május 6-án megtartott demonstrációk napján a szolgálatot teljesítők létszáma érdemben nem tért el a szokásostól. A napi feladatokon túli többletlétszám berendelésre 2011. április 16-án négy helyen volt szükség: 
– A Heves Megyei Bv. Intézetben előállítási feladat végrehajtása miatt 1 fő berendelésére volt szükség; 
– A Duna Mix Kft.-nél 1 főt rendeltek be külső vállalkozó által végzett munkálatok felügyeletére. (A berendelt dolgozó önként vállalta a 4 órás túlszolgálatot); 
– A Közép-Dunántúli Országos Bv. Intézetben a gazdasági osztály állományából 6 főt rendeltek be, ebből öten a fogvatartottak nyári ruházatának átszerelését végezték, egy gépkocsivezető pedig a Baracska községben folyó közcélú munkáltatásban vett részt; 
– A Budapesti Faipari Termelő és Kereskedelmi Kft-nél – önkéntes vállalás alapján – 3 művezető került berendelésre. 
A tájékoztatás szerint a hivatásos állomány tagjai pihenőnapjukon, szabadságuk alatt, vagy a szabadidejükben minden esetben részt vehettek a demonstrációkon. A szolgálat tervezése során több bv. szerv vezetője előzetesen felmérte az állomány részvételi szándékát, arra figyelemmel készítették el a szolgálatszervezést. Szükség szerint szolgálatcserével, szabadnap biztosításával, vagy szabadság kiadásával biztosították a részvétel lehetőségét. 
A bv. szerveknél a demonstrációkkal összefüggésben 44 fő kért és kapott szabadságot, ugyancsak kérelemre 64 fő részére biztosítottak szabadnapot. A kapott tájékoztatás szerint ezen túlmenően több helyen munkaidő kedvezmény igénybevételére is volt lehetőség. 
Az országos parancsnok tájékoztatása szerint sehol nem adtak ki olyan helyi intézkedést, amely az állomány törvényben biztosított gyülekezési jogát korlátozta volna, és a demonstrációk napjaira benyújtott szolgálatellátás alóli mentesség iránti kérelmeket kedvezően bírálták el a bv. szervek vezetői. 
2011. április 8-án a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága körlevélben tájékoztatta a BVOP főosztályvezetőit, valamint a bv. intézetek, és intézmények vezetőit, továbbá az irányított gazdasági társaságok ügyvezetőit arról, hogy a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak jogviszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (a továbbiakban: Hszt.) 20. §-ának b) pontjára tekintettel „a gyülekezési jog hatálya alá tartozó nyilvános rendezvényen”, a demonstrációkon résztvevő hivatásos állományú tagok részére az egyenruha, valamint a használatból kivont egyenruházati termékek viselését megtiltották. 
A Honvéd Vezérkar főnöke tájékoztatott arról, hogy a Magyar Honvédség szerve(zete)inél szolgálatot ellátók létszámában április 16-án eltérés nem volt, az megfelelt a központi szabályozókban előírtaknak. Az állandó készenléti szolgálatot ellátó erők részére feladat nem lett elrendelve. A demonstrációk kapcsán korlátozó intézkedést nem adtak ki. A vezérkari főnök arról is tájékoztatott, hogy megkeresésem nyomán a Honvédszakszervezet vezetőivel is egyeztetett, akikhez a demonstrációval kapcsolatban tagságuktól sem előtte, sem pedig a rendezvény után megkeresés, kérés, panasz nem érkezett hozzájuk.
A NAV elnöke kitért arra, hogy a Nemzeti Adó- és Vámhivatal állományába tartozó kollégái (a hivatásos állományúak, csakúgy mint a komtánytisztviselők) jelentős része hivatali munkarendben végzik feladataikat, azaz hétfőtől – csütörtökig 8:00 órától 16:30 óráig, pénteken pedig 8:00 órától 14:00 óráig.
Kivételt képeznek ez alól a határszolgálatot, járőr tevékenységet, vagy az ügyeleti feladatokat végző pénzügyőrök. Esetükben a szolgálatteljesítési időt a havi kötelező óraszám és a folyamatos szolgálatteljesítés figyelembevételével, egy hónappal előre határozzák meg, és erről az érintetteket előző hónap 22. napjáig tájékoztatják. Ezen kívül – eseti jelleggel –‚ amennyiben a szolgálati feladatok indokolják, a nyomozati szakterületen térnek el a fenti szolgálatteljesítési időtől.
A vizsgált demonstráció – 2011. április 16. (szombat) – a hivatali munkarendben szolgálatot teljesítők pihenőnapjára esett, ezért csak a fentiekben kiemelt szakterületek szolgálatteljesítésének áttekintése volt indokolt.
Figyelemmel arra, hogy a határszolgálati, ügyeleti feladatok zökkenőmentes ellátása csak előre meghatározott létszámmal hajtható végre, a szolgálatra beosztottak kivételével bárki részt vehetett a demonstráción. A szolgálatra beosztottak pedig csak abban az esetben, ha ebbéli szándékukat előre jelezték, (A kapott tájékoztatás szerint ilyen irányú kérelem csak elenyésző számban érkezett.)
A NAV elnöke válaszában kiemelte, hogy a 2011. április 16-i demonstráció idején szolgálatot teljesítők létszáma a szokásoshoz képest semmilyen eltérést sem mutatott, továbbá a rendezvényen a pihenő-, vagy szabadnapjukat töltő kollégák vettek részt, így ahhoz elöljárói engedélyre, vagy hozzájárulásra nem volt szükség.
A katasztrófavédelmi főigazgató a 19 megyei katasztrófavédelmi igazgatóságra, a szakmai felügyelete alá tartozó 112 hivatásos önkormányzati tűzoltóságra, továbbá a Katasztrófavédelmi Oktatási Központra, a Repülőtéri Katasztrófavédelmi Igazgatóságra, a Fővárosi Polgári Védelmi Igazgatóságra és az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóságra, valamint az ott tett intézkedésekre kiterjedően a következőkről tájékoztatott: 
2011. április 16-án a hivatásos önkormányzati tűzoltóságokon és a katasztrófavédelmi igazgatóságokon a szolgálatot ellátók létszáma, a szolgálatszervezés a napi gyakorlattól semmilyen formában nem tért el. A működési területeken élők biztonsága, illetőleg a Riasztási és Segítségnyújtási Tervekben meghatározottak teljes mértékben biztosítva voltak.
A demonstráción való részvétel lehetőségéről a vezetőkőn keresztül az állomány tagjai szóbeli tájékoztatást kaptak. Akik részvételi szándékukat jelezték szabadnapjukon vettek részt a demonstráción, ezen túlmenően a részvétel szolgálatcsere és korábbi szolgálat-váltás engedélyezésével azon személyek részére is biztosított volt, akik a rendezvény napján szolgálatot láttak volna el. Az utazáshoz a munkáltatók részéről nem került sor szállító-eszköz – tűzoltó gépjármű – biztosítására, mivel a részvételt önállóan, illetőleg a szervező érdekképviseleteken keresztül oldották meg.
A tájékoztatás kiemelte, hogy a szolgálatot ellátókon kívül mindenkinek lehetősége volt részt venni a demonstráción, erre irányuló korlátozást a munkáltatók sehol nem rendeltek el.
A demonstráción történő jogkövető magatartás, egységes jogértelmezés érdekében a BM Személyügyi Főosztálya által kiadott állásfoglalást a főigazgató a megyei igazgatóságokon keresztül valamennyi hivatásos Önkormányzati tűzoltóságra megküldte. A tájékoztatóban foglaltak az állományilletékes vezetők a személyi állomány tagjaival, továbbá az érdekképviseletekkel ismertették. Az állományilletékes parancsnokok a Hszt. 20. § b) pontjában foglaltak szerint eljárva a hívták fel az állomány figyelmét arra, hogy a helyszínen szolgálatot ellátók kivételével a hivatásos állomány tagja egyenruháját a gyülekezési jog hatálya alá tartozó nyilvános rendezvényen csak a fegyveres szervet képviselő személyként, az állományilletékes parancsnok engedélyével viselheti. Az állományilletékes parancsnokok a résztvevőknek egyenruha, egyéni védőeszközök, védőfelszerelések viselését nem engedélyezték, gyakorló egyenruha viseléséhez azonban néhány esetben a munkáltató, illetőleg a fenntartó önkormányzat polgármestere hozzájárult.
A főigazgató rámutatott, hogy a demonstráción a hivatásos állomány részére a jogszabályok szerinti részvétel lehetőségét az állományilletékes parancsnokok annak figyelembevételével biztosították, hogy az állampolgárok biztonsága minden körülmények között biztosítva legyen. A demonstráción történt részvétellel kapcsolatosan vizsgálatot nem rendeltek el.
Az országos rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy 11694/2/2011. ált. számú átiratában nyomatékosította a 2011. április 6-i parancsnoki értekezleten elhangzottakat, amely szerint a rendőrség számára első a szolgálati feladatok ellátása, azon túl a személyi állomány demokratikus jogait senki nem korlátozhatja. Az átirat hangsúlyozta, hogy a 2011. április 16-i demonstráción mindenki a saját döntésének megfelelően, a törvényben meghatározott módon és rendőrhöz méltóan vehet részt. Az országos rendőrfőkapitány felhívta az ORFK irányítása alá tartozó rendőri szervek vezetőinek figyelmét, hogy a vezetői és végrehajtói állomány eligazítása a fentiekre figyelemmel történjen. A 2011. április 16-i rendvédelmi tüntetésen a részvételt semmilyen formában nem korlátozták, a szolgálaton kívüli rendőrök számára biztosított volt, hogy amennyiben részt kívánnak venni a demonstráción, azon megjelenhessenek.
Ennek megfelelően a szolgálatra vezényelt állomány létszámában – a hasonló hétvégi szolgálatokkal összevetve – jelentős eltérés nem volt kimutatható.
Budapest rendőrfőkapitánya rendészeti helyettesének jelentése szerint – a vizsgált időszak biztosítási terveinek és a beosztotti erők létszámának áttekintését követően – megállapítható, hogy a biztosításokba beosztott állomány létszáma közel azonos volt. 2011. április 9-én 1537 fő vett részt a biztosítási feladatban, míg 2011. április 16-án 1601 fő hajtotta végre a feladatot. Az eltérést az okozza, hogy április 9-én két, míg április 16-án öt kiemelt rendezvény biztosítási feladatait hajtotta végre a Budapesti Rendőr–főkapitányság (a továbbiakban: BRFK) állománya.
Az országos rendőrfőkapitány – szóbeli tájékoztatása szerint – azért rendelt el a 2011. június 16-i tüntetés és 2011. június 29-i félpályás útlezárások idejére fokozott szolgálatellátást, mert a szakszervezeti tüntetések egyik szervezője a sajtóban úgy nyilatkozott, hogy elképzelhető, hogy lesz olyan, amikor már nem tudják egy-egy demonstráció békés jellegét garantálni. Ez annak ismeretében bír különös jelentőséggel, hogy egyes tüntetők bontóbaltával jelentek meg korábban a tüntetéseken. (Az ország negyven helyszínén megtartott félpályás útlezárások esetén ez még nagyobb kockázatot hordozott)

B. Egyes fegyveres és rendvédelmi dolgozókkal szembeni munkáltatói jellegű intézkedések
A katasztrófavédelmi főigazgatótól kapott tájékoztatás szerint, helyettese április 16-án intézkedett az egyéni védőeszközök, bevetési ruhák meglétének ellenőrzésére. Az egyéni védőeszközök a parancsnokságokon elkülönítetten, közös helyiségben (polcrendszer, vállfás tároló állvány), nem egyénre szóló zárt szekrényekben vannak tárolva, így azok meglétének ellenőrzéséhez szekrények felnyitására nem volt szükség.
Lemezszekrény felnyitására egy esetben, a Fővárosi Tűzoltóparancsnokság Dél-pesti Tűzoltási és Mentési Parancsnokság, Rákoskeresztúri Tűzőrségén – bizottság felállítása és jegyzőkönyv felvétele mellett – került sor.
Fegyelmi eljárás kezdeményezésére az egyéni védőeszközök, bevetési védőruhák nem megfelelő helyen történő tárolása, illetőleg a laktanya területéről engedély nélkül történő kivitele miatt tudomásunk szerint négy esetben került sor. A bevetési védőruhák nem a munkavállalóknak, hanem a munkáltatóknak (tűzoltóságoknak) a tulajdonát képezik, így azoknak laktanyából – szolgálati feladatok ellátásán kívül, bármely okból – történő kivitelére kizárólag az állományilletékes parancsnok engedélyével kerülhet sor.
Az ellenőrzések eredményeként elrendelt vizsgálat – összesen 4 fővel szemben – határozathozatallal zárult, 3 esetben írásbeli figyelmeztetés, 1 esetben feddés fenyítés kiszabásával. A parancsnokok kiemelt figyelmet fordítottak arra, hogy az egyéni védőeszközök meglétének ellenőrzése során a szekrényeket használók alapjogai ne sérüljenek.

C. A rendőrség tömegkezelési tevékenysége a vizsgált budapesti rendezvényeken
A Készenléti Rendőrség (a továbbiakban: KR) állománya a gyülekezésről szóló 1989. évi III. törvény (a továbbiakban: Gytv.) hatálya alá tartozó rendezvényeken minden esetben folytatott igazoltató tevékenységet. A KR megerősítő erőként, a területi és helyi rendőri szervek alárendeltségben teljesítette szolgálati feladatait. A helyben kapott eligazítások során az eligazítást tartó parancsnokok minden esetben felhívták a figyelmet a szűrő-kutató tevékenység folyamatos végrehajtására, a demonstrációval érintett, illetve a közbiztonsági szempontból frekventált közterületen mozgó, illetve részt vevő személyek igazoltatására. Az igazoltatásokra a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Rtv.) 30. §-a – egyrészt Budapest rendőrfőkapitánya által egyedi utasítás formájában elrendelt fokozott ellenőrzés, másrészt a 29000/12046/2011. Alt, valamint a 29000/12046-1/2011. Alt. számon 2011. április 16-án 19.00 órától 2011. május 16-án 24.00 óráig elrendelt Országos bűnügyi, közbiztonsági ás idegenrendészeti fokozott ellenőrzés – alapján került sor.
A BRFK tájékoztatása szerint 2011. május 6-án 14.01 órakor a budapesti Széchenyi térnél 10 személy került igazoltatásra, mivel a demonstrációval érintett Duna szakaszon megjelentek egy kisgéphajóval és ott engedély nélkül kikötöttek. A hajó vezetője azt közölte, hogy műszaki hiba miatt kötöttek ki.
2011. április 16-án Budapesten, a Hősök terén megjelent tűzoltók egy részénél ún. bontóbalta volt. Figyelemmel a Gytv. 12. § (2) bekezdésében foglalt rendelkezésre, a rendbiztos felvette a kapcsolatot a főszervezővel, aki – a kapott tájékoztatás szerint – a megjelentekkel az említett eszközt letetette. Emellett a felvonulás során tűzoltó védőfelszerelést (sisak, kámzsa, kabát, nadrág, csizma) viselő személyek füst-köd gyertyákat működtettek, továbbá számtalan tűzcsapot nyitottak ki.
A 2011. május 6-i szakszervezeti demonstráción ugyancsak több füst-köd gyertyát működtettek a felvonulás résztvevői, akik közül 1 személlyel szemben intézkedett a KR a szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény 140. § (2) bekezdése (polgári felhasználású robbanóanyagokkal és pirotechnikai termékekkel kapcsolatos szabálysértés) alapján.
A 2011. május 6-i demonstráción az egyik szervezőt követve a résztvevők – a bejelentésben foglaltaktól eltérően – a Kossuth tér lánckordonnal és virágládákkal lezárt részére, majd az Országház lépcsőjére vonultak. A területet a rendezvényt biztosító rendőrök többszöri határozott kérése ellenére is csak akkor hagyták el, amikor a belügyminiszter a helyszínre érkezett, és a demonstráció színpadán beszédet mondott.

Érintett alapvető jogok
–	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
–	az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása az állam elsőrendű kötelessége”.)
–	a szabad véleménynyilvánításhoz való jog (Alkotmány 61. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze.”)
–	a békés gyülekezéshez való jog (Alkotmány 62. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri a békés gyülekezés jogát és biztosítja annak szabad gyakorlását.”)
–	a hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. § (1) „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”)

A vizsgálat megállapításai
I. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
1. A vizsgálattal érintett büntetés-végrehajtási szervezet, az állami és hivatásos önkormányzati tűzoltóság, a polgári védelem, és a rendőrség az Obtv. 29. § (1) d) pontja szerinti rendvédelmi szerv, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
Utalva az OBH 2452/2008., OBH 3262/2008., OBH 3595/2008., OBH 3628/2008., OBH 5266/2008., OBH 1617/2009., AJB 6021/2009., és AJB 6630/2009. sz. ügyekben kiadott jelentéseimhez, ismételten fel szeretném hívni a figyelmet, hogy az Rtv. preambuluma célként fogalmazza meg „a Magyar Köztársaság Alkotmányának és nemzetközi jogi kötelezettségeinek, valamint a jogállamiság követelményeinek megfelelően működő Rendőrség kialakítás[át]”. Az Rtv. 2. § (1) bekezdése második mondata szerint „A Rendőrség tiszteletben tartja és védelmezi az emberi méltóságot, óvja az ember jogait.” 
2. A vizsgálattal érintett Nemzeti Adó- és Vámhivatal a központi államigazgatási szervekről, valamint a Kormány tagjai és az államtitkárok jogállásáról szóló 2010. évi XLIII. törvény 1. § (4) bekezdésének f) pontja szerint Kormányhivatal, amely az 1. § (2) bekezdés g) pontja értelmében központi államigazgatási szerv. Központi államigazgatási szerv pedig az Obtv. 29. § (1) bekezdésének a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv, így tevékenysége vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik.
3. Az Obtv. 29. § (1) bekezdés c) pontja szerint a Magyar Honvédség eljárásának vizsgálata ombudsmani hatáskörbe tartozik.

II. A Magyar Honvédség és egyes rendvédelmi szervek, valamint a NAV (a továbbiakban együtt: vizsgált szervek) tagjainak demonstrációkon való részvételének korlátozásával kapcsolatban a következőkre szeretnék rámutatni:
Az Alkotmánybíróság 30/1992. (V. 26.) AB határozatában tette fel azt a – valamennyi alkotmányos alapjog tekintetében fontos – kérdést, hogy azokat lehet-e, ha igen milyen feltételekkel megszorítani, korlátozni, kollíziójuk (összeütközésük) esetén milyen szempontok alapján kell a prioritást meghatározni. A véleménynyilvánítás esetén ez a kérdés kiemelt jelentőséget kap, mivel ezen szabadságok a plurális, demokratikus társadalom alapvető értékei közé tartoznak.
A hivatkozott AB határozat szerint „[…] a véleménynyilvánítás szabadságának kitüntetett szerepe van az alkotmányos alapjogok között, tulajdonképpen „anyajoga” többféle szabadságjognak, az ún. „kommunikációs” alapjogoknak. Ebből eredő külön nevesített jogok a szólás és a sajtószabadság, amely utóbbi felöleli valamennyi médium szabadságát, továbbá az informáltsághoz való jogot, az információk megszerzésének szabadságát. Tágabb értelemben a véleménynyilvánítási szabadsághoz tartozik a művészi, irodalmi alkotás szabadsága és a művészeti alkotás terjesztésének szabadsága, a tudományos alkotás szabadsága és a tudományos ismeretek tanításának szabadsága. Ez utóbbiak tiszteletben tartásáról és védelméről az Alkotmány 70/G. §-ában külön is rendelkezik. A véleménynyilvánítási szabadsághoz kapcsolódik a lelkiismereti és vallásszabadság (60. §), valamint a gyülekezési jog is (62. §).
Ez a jogegyüttes teszi lehetővé az egyén megalapozott részvételét a társadalmi és politikai folyamatokban. Történelmi tapasztalat, hogy mindannyiszor, amikor a véleménynyilvánítás szabadságát korlátozták, sérelmet szenvedett a társadalmi igazságosság, az emberi kreativitás, csökkent az emberben rejlő képességek kibontakozásának lehetősége. A káros következmények nem csupán az individuum, hanem a társadalom életében is megmutatkoztak és az emberiség fejlődésének sok szenvedéssel járó zsákutcájához vezettek. Az eszmék, nézetek szabad kifejtése, a mégoly népszerűtlen vagy sajátos elképzelések szabad megnyilvánulása a fejlődni képes és valóban eleven társadalom létezésének alapfeltétele.
Az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem elegendő, hogy az másik alapjog vagy szabadság védelme vagy egyéb alkotmányos cél érdekében történik, hanem szükséges, hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni. Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok nélkül, önkényesen történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan.
Az egyéni véleménynyilvánítási szabadság szubjektív joga mellett tehát az Alkotmány 61. §-ából következik a demokratikus közvélemény kialakulása feltételeinek és működése fenntartásának biztosítására irányuló állami kötelezettség. A szabad véleménynyilvánításhoz való jog objektív, intézményes oldala nemcsak a sajtószabadságra, oktatási szabadságra stb. vonatkozik, hanem az intézményrendszernek arra az oldalára is, amely a véleménynyilvánítási szabadságot általánosságban a többi védett érték közé illeszti. Ezért a véleménynyilvánítási szabadság alkotmányos határait úgy kell meghatároznia, hogy azok a véleményt nyilvánító személy alanyi joga mellett a közvélemény kialakulásának, illetve szabad alakításának a demokrácia szempontjából nélkülözhetetlen érdekét is figyelembe vegyék.”
A 32/1990. (V. 26.) AB határozat azt is kifejti, hogy „[a] szabad véleménynyilvánításhoz való jog a fentiek szerint nem csupán alapvető alanyi jog, hanem e jog objektív, intézményes oldalának elismerése egyben a közvélemény, mint alapvető politikai intézmény garantálását is jelenti. A szabad véleménynyilvánítás jogának kitüntetett szerepe ugyan nem vezet arra, hogy ez a jog – az élethez vagy az emberi méltósághoz való joghoz hasonlóan – korlátozhatatlan lenne, de mindenképpen azzal jár, hogy a szabad véleménynyilvánításhoz való jognak valójában igen kevés joggal szemben kell csak engednie, azaz a véleményszabadságot korlátozó törvényeket megszorítóan kell értelmezni. A vélemény szabadságával szemben mérlegelendő korlátozó törvénynek nagyobb a súlya, ha közvetlenül másik alanyi alapjog érvényesítésére és védelmére szolgál, kisebb, ha ilyen jogokat csakis mögöttesen, valamely „intézmény” közvetítésével véd, s legkisebb, ha csupán valamely elvont érték önmagában a tárgya (pl. a köznyugalom). […]
A szabad véleménynyilvánításhoz való jog a véleményt annak érték és igazságtartalmára tekintet nélkül védi. Egyedül ez felel meg annak az ideológiai semlegességnek, amelyet az Alkotmánynak az 1990. évi XL. törvénnyel való módosítása azzal fejezett ki, hogy törölte az Alkotmány 2. §-ából az 1989 októberében – éppen a pluralizmus példájaként – szerepeltetett fő eszmei irányzatokat is. A véleménynyilvánítás szabadságának külső korlátai vannak csak; amíg egy ilyen alkotmányosan meghúzott külső korlátba nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül. Vagyis az egyéni véleménynyilvánítás, a saját törvényei szerint kialakuló közvélemény, és ezekkel kölcsönhatásban a minél szélesebb tájékozottságra épülő egyéni véleményalkotás lehetősége az, ami alkotmányos védelmet élvez. Az Alkotmány a szabad kommunikációt – az egyéni magatartást és a társadalmi folyamatot – biztosítja, s nem annak tartalmára vonatkozik a szabad véleménynyilvánítás alapjoga. Ebben a processzusban helye van minden véleménynek, jónak és károsnak, kellemesnek és sértőnek egyaránt, különösen azért, mert maga a vélemény minősítése is e folyamat terméke. […]
Az általa helyesnek tartott véleményeket mindenki – az állam is – támogathatja, s a helytelennek tartott ellen felléphet, mindaddig, amíg ezzel valamely más jogot nem sért olyan mértékben, hogy az előtt a véleményszabadságnak is vissza kell lépnie.”
A következőkben áttekintettem a közlések előzetes korlátozásával kapcsolatos kérdéseket. Az Alkotmánybíróság 37/1992. (VI. 10) AB határozatában – utalva a 30/1992. (V. 26.) AB határozatára is – kimondta, hogy „a sajtó nemcsak a szabad véleménynyilvánítás eszköze, hanem a tájékoztatásé is, azaz alapvető szerepe van a véleményalkotás feltételét képező tájékozódásban. Az Alkotmány 61. § (1) bekezdése is egymás mellett tartalmazza a szabad véleménynyilvánításhoz, továbbá a közérdekű adatok megismeréséhez és terjesztéséhez való jogot.
A sajtószabadságnak elsősorban külső korlátai vannak (amelyek a sajtó sajátosságainak megfelelő speciális intézményekben is testet öltenek, amilyen pl. a sajtó-helyreigazítás vagy a „nagy nyilvánosság” kritériuma a büntetőjogban). A sajtószabadságot azonban elsősorban az állam tartalmi be nem avatkozása biztosítja; ennek felel meg például a cenzúra tilalma és a szabad lapalapítás lehetősége. Ezzel a tartózkodással az állam elvileg lehetővé teszi, hogy a társadalomban meglévő vélemények, valamint a közérdekű információk teljessége megjelenjen a sajtóban. […] Demokratikus közvélemény azonban csakis teljeskörű és tárgyilagos tájékoztatás alapján jöhet létre. […]”
A cenzúra fogalmán a közlésre szánt vélemény tartalmának kötelező, előzetes közhatalmi ellenőrzéseként és a minősítés eredményeként a közlés megtiltásához való jogot értünk. A fogalmat ebben az értelemben használta az Alkotmánybíróság a 20/1997. (III. 19.) AB határozatban. A kialakult gyakorlat szerint a cenzúra fogalmával összefüggésben az Európai Emberi Jogi Bíróság szigorú vizsgálódási kötelessége is arra vonatkozik, hogy az előtte lévő konkrét ügyekben indokolható volt-e a közlés előzetes betiltása (vagyis indokolható volt-e a cenzúra).
Az egyes alapjogok korlátozhatóságával kapcsolatban az Alkotmánybíróság a legitim cél, a szükségesség, alkalmasság, és az arányosság négyes követelményét határozta meg. „Az állam akkor nyúlhat az alapjog korlátozásának eszközéhez, ha másik alapvető jog és szabadság védelme vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme más módon nem érhető el. Az alapjog korlátozásának alkotmányosságához tehát önmagában nem elegendő, hogy az másik alapjog vagy szabadság védelme vagy egyéb alkotmányos cél érdekében történik, hanem szükséges, hogy megfeleljen az arányosság követelményeinek: az elérni kívánt cél fontossága és az ennek érdekében okozott alapjogsérelem súlya megfelelő arányban legyen egymással. A törvényhozó a korlátozás során köteles az adott cél elérésére alkalmas legenyhébb eszközt alkalmazni. Alkotmányellenes a jog tartalmának korlátozása, ha az kényszerítő ok nélkül, önkényesen történik, vagy ha a korlátozás súlya az elérni kívánt célhoz képest aránytalan.” (30/1992. (I. 26.) AB határozat, ABH 1992. 167., 171.)
Mindezekből az következik, hogy ha a vizsgált szervek a tagjaik demonstrációkon való részvételének lehetőségét ellehetetlenítik, vagy megakadályozzák, akkor e korlátozásoknak a fentiekben bemutatott szempontrendszernek meg kell felelniük.
A rendelkezésemre bocsátott iratok alapján megállapítottam, hogy a 2011. április 16-i, és május 6-i rendezvények idején a vizsgált szerveknél nem mutatható ki olyan parancsnoki intézkedés, amely a hétvégi időszakban megszokotthoz képest magasabb szolgálati létszámot eredményezett volna. Emellett a rendelkezésemre álló iratok szerint több olyan intézkedés is történt, amely az állományilletékes parancsnokokban az állomány alapjog gyakorlásának fontosságát, továbbá ennek biztosításának jelentőségét tudatosította. 
A rendőri állomány 2011. június 16-i és június 29-i, a megszokotthoz képest lényegesen magasabb szolgálati létszámmal kapcsolatban ki kell emelni, hogy a rendőrség Rtv.-ben meghatározott feladata a közrend védelme, melynek során ellátja a közterület rendjének fenntartásával kapcsolatos rendészeti feladatokat. A demonstráció egyik szervezőjének azon nyilatkozata, amely a rendezvények békés jellege elvesztésének reális veszélyére utalt, továbbá jelentésem III. pontjában részletesen ismertetett, a korábbi rendezvényeken történtek nyomán alappal kellett olyan helyzettel számolni, amely kizárólag megfelelő rendőri erőkkel kezelhető. Mindezek alapján az országos rendőr-főkapitánytól kapott, a kivételes szolgálatszervezésre vonatkozó tájékoztatást elfogadtam.
Mindezekre tekintettel a vizsgált szervek gyülekezési jogának gyakorlásával összefüggő visszásságra utaló körülményt nem tártam fel. 

III. A rendőrség tömegkezelési tevékenységével kapcsolatban a következőkre kívánom a figyelmet felhívni:
A./ 1. A Gytv. 12. § (2) bekezdése szerint a rendezvényen résztvevők nem jelenhetnek meg fegyveresen, illetőleg felfegyverkezve. E mellett a Gytv. 14. § (1) bekezdése – kivételt nem tűrő módon – rendelkezik arról, hogy ha a rendezvényen a résztvevők fegyveresen, illetőleg felfegyverkezve jelennek meg, a rendőrség a rendezvényt feloszlatja. A 15. § b) pontja szerint felfegyverkezve jelenik meg a rendezvényen az, aki erőszak vagy fenyegetés alkalmazása érdekében az élet kioltására vagy testi sértés okozására alkalmas eszközt tart magánál.
Munkatársam – a rendőrségi iratokban foglaltakkal megegyezően – számos olyan tűzoltó védőfelszerelést viselő személyt látott, akik az április 16-i demonstráción mászóövükön tűzoltó bontóbaltát viseltek.
A Gytv. sem az erőszak, sem pedig a fenyegetés fogalmát nem specifikálja. Ebből következően – annak ellenére, hogy a Gytv. a felfegyverkezve fordulat esetében sem értékeli a dologrongálási szándékot – az erőszak irányulhat személy ellen éppúgy, mint dolog ellen. A fenyegetés fogalmának megítélése során nem megkívánt a kvalifikált (élet, vagy testi épség elleni közvetlen) fenyegetés.
Meglehetősen könnyű az említett szubjektív elemre külső körülményekből következtetni, ha a tárgy kifejezetten e célból készült. Ilyen lehet pl.: szögekkel kivert léc, vagy házilag készített vassulyom. Más esetekben az ún. tárgyi oldali ismérvekből – így a használat tényleges, adott esetben a rendeltetésszerűtől eltérő módjából – lehet az alanyi oldali ismérvekre (jelen esetben szándék és célzat) következtetni. Az említett szubjektív elem hiányára következtethetünk, ha a résztvevő pl. egy esős napon esernyőt visz magával, vagy az előre elkészített transzparens rúdjai vannak nála. 
Mivel nem pusztán alkalmasak testi sérülés okozására, hanem egyenesen ez az eredeti rendeltetésük, a közbiztonságra különösen veszélyes eszközökről szóló 175/2003. (X. 28.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. r.) mellékletének a)-d) és f) pontjaiban felsorolt1 – a Korm. r. 3. § (1) bekezdése alapján közterületen nem birtokolható – eszközök közül bármelyik birtoklása – főszabályként – tilos, függetlenül attól, hogy azok rendeltetésszerűen munkavégzési, sport és a szokásos életvitel körében használt olyan eszközök, amelyeknek a tényleges munkavégzésen (tevékenységen) vagy az igazolható munkavégzéshez (tevékenységhez) szükséges szállításon kívül birtoklásuk (szállításuk) rejtve vagy a szokásos módon becsomagolva, szétszedve vagy zárt tárolóeszközben, illetőleg egyéb biztonságos módon történik-e2, ugyanis azok Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényen való birtoklása általában nem lehet indokolt. Ugyancsak ebből fakadóan tilos– más gyülekezők, ellentüntetők, vagy éppen a biztosításban résztvevő rendőrökre gyakorlat hatása miatt – 20 gramm töltőanyag tömeget meg nem haladó, pelargonsav-vanillilamid és az olajosgyanta-tartalmú kapszaicin hatóanyagot nem tartalmazó gázspray birtoklása a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényeken. Hangsúlyozni kell azonban továbbá azt is, hogy az élet kioltására vagy testi sértés okozására alkalmas eszközök köre nem szűkíthető pusztán a Korm. rendelet mellékletében felsorolt tárgyak körére!
Kivételesen azonban a rendezvény jellegéhez és napirendjéhez képest megengedhető lehet egyes, az előbbiekben bemutatott, adott esetben testi sérülés okozására alkalmas, vagy hagyományos ilyenként is alkalmazott eszközök birtoklása. Így egyes népviseletnek, vagy hagyományos nemzeti viseletnek része lehet 8 cm-t meghaladó vágóélű kés, kard, szablya, vagy fokos, esetleg karikás ostor. Az ilyen esetekben – bár az eszköz objektíve alkalmas a sérülés okozására – hiányzik a szubjektív elem, vagyis a kényszer vagy fenyegetés célja. A szubjektív elem meglétére, vagy éppen hiányára azonban meglehetősen nehezen lehet következtetéseket levonni akkor, amikor a rendezvény résztvevői – esetenként békésnek nem nevezhető jelszavakat skandálva – ostoraikat pattogtatva, fokosaikat, kardjaikat lóbálva, vonulnak fel. Ilyen esetekben csak nagyfokú körültekintés nyomán, a bejelentésben foglaltakra is figyelemmel lehet a külső körülmények alapján a szándékra vonatkozó következtetéseket levonni. Csekély a valószínűsége annak, hogy a testi sérülés okozására alkalmas eszközöket fenyegetés, vagy erőszak alkalmazásának érdekében tartják maguknál a résztvevők, ha a rendezvény bejelentése e tárgyak birtoklását kifejezetten tartalmazza. További, a rendezvény teljes időtartama alatt is különös gondosságot, és szükség esetén beavatkozást igényel azonban annak vizsgálata, hogy e tárgyak fegyverként való alkalmazásának szándéka kialakul-e.
Hangsúlyozni kell továbbá, hogy nem szükséges az adott tárgyakat ténylegesen használni is, elegendő ehelyett, ha az objektíve alkalmas eszközöket erőszak vagy fenyegetés alkalmazása érdekében magánál tartsa a rendezvény résztvevője.
Kiemelendő továbbá, hogy amíg nincs olyan körülmény, amely megfelelően alátámasztja, hogy az adott eszközt erőszak, vagy fenyegetés alkalmazása érdekében tartotta az érintett magánál, a Gytv. értelmében nem tekinthető felfegyverkezve megjelenésnek. Így egészen addig, amíg a törvény által megkívánt célzatról az ügy összes körülményei alapján nem lehet megbizonyosodni, még benzines palack sem alapozza meg szükségszerűen a felfegyverkezve megjelenést. Megjegyzem azonban, hogy e tárgyak birtoklásából, mint objektív körülményből – a vassulyomnál írtakhoz hasonlóan – önmagában is következtethetünk a rendezvény résztvevőjének szándékára. Mindez sokkal nehezebben megítélhető, ha a résztvevő mindössze egy szalonnázó kést tartja magánál.

2. Sem a vizsgált demonstrációk bejelentésében, sem pedig a későbbi egyeztetések során a szervezők részéről arra vonatkozó utalás sem hangzott el, hogy a tűzoltók a rendezvényen bontóbaltával (és a tűzcsapok nyitására szolgáló kapocspárkulccsal) fognak megjelenni. Emellett a tömegben – munkatársam által hallott – beszélgetések, valamint gesztusok (kézbe vett bontóbalta) alapján nem volt kizárható, hogy legalábbis az érintettek egy számottevő részénél a bontóbalta viselése egyfajta nyomásgyakorlásra is irányult. Munkatársaim – egy másik hivatalból indított vizsgálat során – úgy értesültek, hogy egyes szakszervezetek tagjaikat kifejezetten arra bátorították, hogy a rendezvényeken – mint hivatásukra kizárólagosan jellemző munkaeszközt – viseljék bontóbaltájukat. 
Nyomatékosan fel szeretném hívni a figyelmet arra, hogy szolgálaton kívül közterületen a bontóbalta viselése a Korm. r.-ben tilalmazott magatartás.
A rendelkezésemre álló iratok, valamint a helyszíni tapasztalatok szerint a rendőrség – annak ellenére, hogy ezt a Gytv. kötelezően előírja – nem a rendezvény feloszlatásával törekedett a törvény rendelkezésének betartatására. A rendbiztosok útján a szervezőkkel felvették a kapcsolatot, aki intézkedett a balták letétele iránt. (Ezt követően már valóban nem volt általános a bontóbalta látható viselése.) 
Az előbbiekben kifejtettek alapján a füst-köd gyertyák ugyancsak megfelelnek a felfegyverkezve megjelenés objektív ismérveinek (testi sérülés okozására alkalmasak), ezért az azokat birtoklók szándékától függően, illetve a szándékra utaló egyéb körülmények alapján akár ugyancsak megalapozhatja a rendezvény feloszlatását.
Korábban több jelentésemben felhívtam a figyelmet arra, hogy önmagában az a tény, hogy a Rendőrségnek a hatályos jogszabályok alapján valamilyen intézkedés megtételére jogi lehetősége (általános felhatalmazása) van, semmi esetre sem jelenti azt, hogy a megfelelő rendelkezés alapján elrendelt intézkedés alkotmányosságát (arányosságát), az alapjogok érvényesülése szempontjából ne lehetne és kellene megvizsgálni. A jogszabályi felhatalmazás megléte – mint a jogállami hatalomgyakorlás alapvető ismérve – tehát elengedhetetlenül szükséges, de nem elégséges feltétel az alkotmányosság szempontjából. Fokozottan igaz ez akkor, amikor a rendőrségi intézkedés egy szabadságjog gyakorlását érintheti.
Mindezek alapján, álláspontom szerint, a rendőrség azzal, hogy a Gytv. kötelező rendelkezése ellenére nem oszlatta fel a rendezvényt, illetve nem választotta le arról a felfegyverkezve megjelenő személyeket, az alapjog-gyakorlást elősegítő, és megnyugtató választ adott egy igen súlyos kockázatra. Ez, illetve a hasonló alapjogbarát tömegkezelési megoldások elősegítik a gyülekezési jog gyakorlását, emellett pedig – hatásukat tekintve – kifejezetten alkalmasak a rendezvény békés jellegének fenntartására. Máshogy megfogalmazva: a rendőrség eljárása akkor okozott volna alapvető joggal összefüggő visszásságot, ha anélkül oszlatta volna föl a rendezvényt, hogy előtte tárgyalásos úton megkísérelte volna a helyzet orvoslását.
Hangsúlyozni kell azonban, hogy a bontóbalta-viselésre bátorító szervezői magatartás roppant mód kockázatos: amellett, hogy a Gytv.-ben kifejezetten tilalmazott felfegyverkezve megjelenésre bíztat, a rendezvény békés jellegének elvesztését is elősegítheti. 

B./ 1. A 2011. április 16-i és 2011. május 6-i rendezvényeket a rendőrség taposórácsos kordonok alkalmazása nélkül biztosította. Mindössze – külön személy-, vagy létesítménybiztonsági intézkedés nélkül – két területen zárt le területet. Kötélkordonnal – és kis létszámú élőerővel – biztosította a Belügyminisztérium épületét, az Országház körül pedig több éve egy – belépési tilalomra utaló táblákkal kiegészített – lánckordon van felállítva.
A 2011. május 6-i rendezvényen az egyik szakszervezet vezetője (egyik a rendezvény szervezője) az Országház körül felállított lánckordont átlépte, majd a tüntetőkkel a tér elzárt területére, és az Országház lépcsőjére vonult, és ezzel a rendezvény nem a bejelentésben megjelölt, és pontosan körülírt helyszínen folytatódott. Ezt követően a szervezők a rendőrség többszöri kifejezett kérését követően is csak hosszabb idő elmúltával hagyták el a területet.
2. A tüntetők magatartásának – így annak jogszerűségének, vagy jogellenességének – vizsgálatára nem terjed ki a hatásköröm, azonban a tapasztalt jelenség olyan súlyú, hogy arra késztet, hogy a következőkre hívjam fel a figyelmet:
Szükségesnek tartom kiemelni, hogy a védett személyek és a kijelölt létesítmények védelméről szóló 160/1996. (XI. 5.) Korm. rendelet 1. mellékletének 2. pontja szerint az Országház létesítménybiztosítási intézkedés céljából kijelölt létesítménynek minősül, melynek folyamatos őrzése és védelme a 11. § (2) bekezdés c) pontja alapján a létesítmény közvetlen környezetének biztonsági ellenőrzésére is kiterjed.
Ugyan a Gytv. nem határoz meg együttműködési kötelezettséget a rendezvény szervezője és a rendőrség számára, mindez azonban nem jelenti azt, hogy ténylegesen ne állna fenn ilyen kötelezettség.
A rendőrséget és a szervezőket fogalmilag egyaránt terhelő együttműködési kötelezettség több forrásból fakad. Egyrészt az Rtv. 2. § (2) bekezdésének a) pontja szerint a rendőrség együttműködik az állami és a helyi önkormányzati szervekkel, a társadalmi és a gazdálkodó szervezetekkel, az állampolgárokkal és azok közösségeivel. 
Másrészt a bejelentéssel meginduló eljárásokban a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) rendelkezéseit kell alkalmazni. A Ket. alapelvei megalapozzák rendőrség a szervezők együttműködési kötelezettségét, amikor 1. § (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy kifejezetten „a közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni.” E rendelkezésnek mintegy párja az ügyfél jóhiszeműségét megkövetelő 6. §, amely alapján az ügyfelet a hatósággal való együttműködési kötelezettség is terheli, legalábbis olyan vonatkozásban, hogy nem tévesztheti meg a hatóságot, és tartózkodnia kell a döntéshozatal vagy a végrehajtás indokolatlan késleltetésétől. Az ilyen magatartásnak számtalan módja van, azzal kezdve, hogy a bejelentő a bejelentést követően a rendőrség számára elérhetetlenné válik, odáig terjedően, a demonstráció során, annak lefolyásával kapcsolatban kifejezettem megtéveszti a rendőrséget.
Mindezek mellett – a 11/1992. (III. 5.) AB határozat parafrázisával szólva – a jogállam azáltal valósul meg, hogy az Alkotmány valóban és feltétlenül hatályosul. Nemcsak a jogszabályoknak és az állami szervek működésének kell szigorúan összhangban lenniük az Alkotmánnyal, hanem az Alkotmány fogalmi kultúrájának és értékrendjének is át kell hatnia az egész társadalmat. Ez a jog uralma, ezzel lesz az Alkotmány valóságossá. A jogállam megvalósítása folyamat. Álláspontom szerint húsz évvel a rendszerváltozás után kizárólag úgy hathatja át az Alkotmány fogalmi kultúrája és értékrendje az egész társadalmat, ha azon az állami szervek mellett mindannyian munkálkodunk. Leegyszerűsítve – az említett törvényi rendelkezések híján is – a jogállamiság elve feltételezi a hatáskörrel rendelkező állami szerv (jelen esetben a rendőrség), és a vele kapcsolatba kerülők együttműködését.
Meg szeretném jegyezni, hogy az együttműködési kötelezettség megszegésének nincs szankciója. Mindez azonban nem jelenti azt, hogy ne lennének súlyos következményei, hiszen súlyos kihatása lehet a békés gyülekezéshez való jog gyakorlására. A száz évvel ezelőtti hazai gyülekezési jogi szakirodalomban igen hangsúlyosan jelenik meg az a tétel, hogy a rendőrség és a rendezvény szervezőinek kapcsolatát a nyíltságnak kell áthatnia, mert ez elősegítheti az alapjoggyakorlást, és megakadályozhatja az információhiányból táplálkozó félreértések nyomán kialakuló alapjog-korlátozással járó helyzeteket.
Mindazon esetekben, amikor a rendőrség részéről tapasztalom az együttműködési kötelezettség megsértését, gyülekezési joggal összefüggő visszásságot fogok megállapítani.

3. Az ombudsmani gyakorlatban két esetben3 is felmerült, hogy milyen jogalkalmazási nehézségeket okoz annak megítélése, hogy az adott – bejelentéshez kötött – rendezvény megtartása a népképviseleti szervek vagy a bíróságok zavartalan működését súlyosan veszélyeztet(het)i-e. A Gytv. ilyen esetben lehetővé teszi a rendezvény megtiltását.4
Nyilvánvaló, hogy a népképviseleti szervek, valamint a bíróságok működését közvetlenül érinti és befolyásolja a plenáris és bizottsági ülések, valamint a bírósági tárgyalások zavartalan, nyugodt légkörben történő lebonyolítása, amely szoros kapcsolatban áll az ülésvezetési (tárgyalásvezetési) és rendfenntartási teendők ellátásának eredményességével és hatékonyságával. Alapvető érdek fűződik tehát ahhoz, hogy a népképviseleti szervek, valamint a bíróságok minden alaptalanul zavaró körülmény nélkül tudjanak működni. 5
A Gytv. a rendezvény népképviseleti szervek működésére gyakorolt zavaró hatását nem általában tilalmazza: csak a működés súlyos megzavarásának lehetősége alapozhatja meg a rendezvény megtiltását. A Gytv. 12. § (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy „Ha a rendezvény résztvevőinek magatartása a rendezvény törvényességét veszélyezteti, s a rend másként nem állítható helyre, a szervező köteles a rendezvényt feloszlatni”. Ebből az is következik, hogy még a tudomásul vett rendezvény esetén sincs lehetőség arra, hogy az bármilyen okból a népképviseleti szerv működését súlyosan megzavarja. 
A megzavarás ténye, és annak súlya jobbára nem szabad rendőri mérlegelés tárgya: azt a népképviseleti szervre vagy bíróságra gyakorolt hatás alapján, lehetőleg a működés – tanácskozás – rendjének fenntartásáért felelős (választott) tisztségviselő nyilatkozatának beszerzése után, az ügy összes körülményére figyelemmel kell(ene) megállapítani. 
Munkatársam helyszínen szerzett információi szerint a rendőrség megfelelően tisztázta a tényállást, amely alapján megállapította, hogy a demonstráció bejelentettől eltérő lefolyása nem zavarta meg súlyosan a népképviseleti szerv működését.
Mindez a korábbi évek gyakorlatához képest kifejezett és pozitív előrelépésként jellemezhető.

IV. 1. Áttekintve az egyenruházat viselésének megtiltásával kapcsolatos parancsnoki intézkedéseket, megállapítottam, hogy azok megfelelő, a Hszt.-ben meghatározott törvényes alapon álltak. Indokolt rámutatni, hogy a kérdés vizsgálata során nem szükséges a II. pontban ismertetett szükségességi-arányossági teszt lefolytatása, mert a szolgálaton kívül, vagy éppen a gyülekezési jog gyakorlása során az egyenruha-viselés nem alapjog, így fogalmilag nem történhetett alapjog-korlátozás.
Mindezek alapján az egyenruha viselés megtiltásával kapcsolatban alapvető joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem tártam fel.
2. A tűzoltók védőfelszerelése nem minősül egyenruhának, azok – szemben pl. az egyenruhával – nem a tűzoltók, hanem hasonlóan a gépjárművekhez és szakfelszerelésekhez a tűzoltóságok tulajdonában állnak. Ebből következik, hogy a laktanyából a védőfelszerelés (szakfelszerelések és gépjárművek) szolgálati időn kívüli, szolgálati érdekkel össze nem függő kiviteléről az állományilletékes parancsnok rendelkezhet. Az a körülmény tehát, hogy egyfelől megtiltották a védőfelszerelés engedély nélküli kivitelét önmagában nem aggályos. Mivel a védőfelszerelés szolgálaton kívüli viselése nem alapjog, ezért annak megtiltásával kapcsolatban alapvető joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem tártam fel.
3. Az előbbiektől megkülönböztetendő kérdés azonban, hogy a védőfelszerelések engedély nélküli kivitelének tilalmát az érintett parancsnokok miként ellenőrizték. Ez ugyanis – az eset összes körülményeitől függően – már alapjogi szempontból is jelentéssel bírhat. Ezzel összefüggésben a következőkre hívom fel a figyelmet:
A magyar alkotmánybírósági gyakorlatban – ld. 8/1990. (IV. 23.) AB határozat – az emberi méltósághoz való jog, az ún. általános személyiségi jog egyik megnyilvánulása. Az emberi méltósághoz való jog az általános személyiségvédelmi funkciójából eredően további külön nevesített jogokat – részjogosítványokat – is magában foglal, így például az önazonossághoz, az önrendelkezéshez való jogot, az általános cselekvési szabadságot, a magánszféra védelméhez való jogot. Az Alkotmánybíróság a külön nevesített jogokkal kapcsolatban hangsúlyozta, hogy az emberi méltósághoz való jog csak az emberi státus meghatározójaként, az élethez való joggal fennálló egységben korlátozhatatlan. Az anyajog mivoltából levezetett egyes részjogai azonban, bármely alapjoghoz hasonlóan, az Alkotmány 8. § (2) bekezdése szerint korlátozhatóak.
Az általános személyiségi jog jellegéből, anyajog mivoltából eredően az emberi méltósághoz való jog olyan szubszidiárius alapjog, amelyre mind az Alkotmánybíróság, mind más bíróságok minden esetben hivatkozhatnak az egyén autonómiájának védelmében, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható.
A védőfelszerelések ellenőrzése során a magánszférához való jog maradéktalan tiszteletben tarásával kell eljárni. Ez azonban nem azt jelenti, hogy ilyen ellenőrzés ne lenne lefolytatható. A magánszférához való jog tiszteletben tartása a védőfelszerelések ellenőrzés során mindössze abban az esetben vetődhet fel, ha annak során az érintettek személyes tárgyai, vagy személyi használatában álló öltözőszekrények is átvizsgálásra sor kerül. Fogalmilag nem beszélhetünk magánszféráról, ha a védőfelszerelés tárolási hely a nyílt fogason, vagy egy – pl. a szolgálati csoport által – közösen használt, elkerített, és kifejezetten erre rendszeresített területen kerül kijelölésre.
A rendelkezésemre álló iratok szerint – szemben a sajtóhírekben megjelentekkel – egy esetben került sor összesen 11 védőruházat és védősisak elhelyezésére rendszeresített öltözőszekrény bizottság előtti ellenőrzésére, ahol 2 szekrény nyitva volt, 7 szekrény a rendszeresített pótkulccsal került felnyitásra, továbbá 2 szekrény pótkulcs hiányában nem lett felnyitva. Egy másik esetben – a szolgálatban lévő állomány bevetési ruházata kivételével – a laktanya területén lévő összes védőfelszerelést egy lezárt és lepecsételt helyiségbe hordtak, majd a hiányt később ellenőrizték. 
A rendelkezésre álló iratok alapján tehát az öltözőszekrények tömeges felnyitására nem került sor, a megfelelő garanciális intézkedések mellett került sor az ellenőrzésre, alapvető joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem tártam fel.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásságok jövőbeni megelőzése érdekében, az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem 
1)	valamennyi vizsgált szerv vezetőjét, hogy a jövőben is fordítsanak megkülönböztetett figyelmet az állományuk alapvető jogai gyakorlásának biztosítására.
2)	az országos rendőrfőkapitányt, hogy a tömegkezelés során tekintse hangsúlyos tevékenységnek és módszernek a rendezvény szervezőivel való közvetlen rendőrségi kommunikációt; 
3)	az országos katasztrófavédelmi főigazgatót, hogy az általa irányított szervek vezetőinek a figyelmét hívja fel arra, hogy a védőfelszerelések ellenőrzése során a jövőben is az alapvető jogok teljeskörű tiszteletben tartásával járjanak el.

Budapest, 2011. szeptember 1.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 A Korm. r. melléklete szerint 
a) az olyan szúró- vagy vágóeszköz, amelynek szúróhosszúsága vagy vágóéle a 8 cm-t meghaladja, továbbá a szúróhosszúság vagy a vágóél méretétől függetlenül a dobócsillag, a rugóskés és a szúró-, vágóeszközt vagy testi sérülés okozására alkalmas egyéb tárgyat kilövő készülék (különösen: íj, számszeríj, francia kés, szigonypuska, parittya, csúzli);
b) a jellegzetesen ütés céljára használható és az ütés erejét, hatását növelő eszköz (különösen: ólmosbot, boxer);
c) a lánccal vagy egyéb hajlékony anyaggal összekapcsolt botok, nehezékek;
d) az olyan eszköz, melyből a szem és a nyálkahártyák, illetve a bőrfelület ingerlésével támadásra képtelen állapotot előidéző anyag permetezhető ki (gázspray);
f) az olyan eszköz, amely elektromos feszültség útján védekezésre képtelen állapot előidézésére alkalmas (elektromos sokkoló);
2 Ez utóbbi esetekre ugyanis a Korm. r-ben megfogalmazott tilalom (ezen eszközök közterületen való birtoklása) a 3. § (2) bekezdése alapján nem vonatkozik.
3 OBH 3765/2008 és OBH 5593/2008 sz. ügyek.
4 8. § (1) Ha a bejelentéshez kötött rendezvény megtartása a népképviseleti szervek vagy a bíróságok zavartalan működését súlyosan veszélyeztetné […] a rendőrség a bejelentésnek a hatósághoz való beérkezésétől számított 48 órán belül a rendezvénynek a bejelentésben megjelölt helyszínen, vagy időben való megtartását megtilthatja.
5 A népképviseleti szervek maguk jelenítik meg a választópolgárok közösségét, amely népszuverenitását választott képviselői útján vagy közvetlenül népszavazással gyakorolja.