Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 1787/2011. számú ügyben

Előadó: dr. Győrffy Zsuzsanna
A vizsgálat megindítása
A panaszos apa gyermekével való kapcsolattartása ügyében kérte a segítségemet.
A beadvány tartalmazta, hogy a Pest Megyei Szociális és Gyámhivatal (szociális és gyámhivatal) a PM 90-147/3/2010. számú, 2010. szeptember 30-án kelt végzésében felhívta az eljárásra illetékes Monor Város Gyámhivatalát (gyámhivatal), hogy a panaszos 2010. április 25-i kérelmében megjelölt kapcsolattartások végrehajtása ügyében hozzon döntést. A panaszos sérelmezte, hogy az ügyben beadványa hivatalomhoz való benyújtásáig (2011. április 14.) érdemi döntés nem született.
A beadványban foglaltakkal kapcsolatban felmerült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő jog, a jogorvoslathoz való jog, valamint a gyermeki jogok sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam.
Az ügy teljes körű feltárása érdekében a gyámhivatal vezetőjétől tájékoztatást és az ügyben keletkezett dokumentumok másolatának rendelkezésemre bocsájtását kértem.

Az érintett alkotmányos jog
– A jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő jog. "A Magyar Köztárság független, demokratikus jogállam." [Alkotmány 2. § (1)]
– A jogorvoslathoz való jog. „A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.” [Alkotmány 57. § (5)]
– A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga. „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.” [Alkotmány 67. § (1)]

Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)
2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)

A megállapított tényállás
A rendelkezésemre bocsájtott dokumentumok alapján a következő tényállás rögzíthető. A panaszos az elmaradt kapcsolattartások végrehajtására, valamint a kapcsolattartás újraszabályozására vonatkozó kérelmét a gyámhivatal 2010. április 29-én iktatta, az eljárás megindításáról az anyát még aznap értesítette, május 10-ére idézte. Az anya az idézésen megjelent, az ügyintéző a tárgyalás időpontját június 7-ére tűzte ki. 
A tárgyaláson az anya jogi képviselője tájékoztatta az ügyintézőt arról, hogy a gyermekelhelyezés megváltoztatása tárgyában per van folyamatban. Az ügyintéző a hatáskör vizsgálatáig a tárgyalást berekesztette.
A gyámhivatal – figyelemmel a Monori Városi Bíróságon 8.P. 21.201./2008/29. számon – folyamatban lévő gyermekelhelyezés megváltoztatása tárgyában folyamatban lévő perre a kapcsolattartás újraszabályozása tárgyában indult eljárást a 20.375/2010. számú, 2010. június 11-én kelt határozatával megszüntette. A panaszos fellebbezését a gyámhivatal 2010. július 15-én érkeztette, az első fokú iratokat 2010. július 19-én terjesztette fel a másodfokú hatósághoz. A szociális és gyámhivatal a PM 90-147/3/2010. számú, 2010. szeptember 30-án kelt végzésével felhívta az első fokú hatóságot, hogy a 2010. április 25-i kérelmében megjelölt kapcsolattartások végrehajtása ügyében hozzon döntést.
A panaszos 2010. június 14-én ismét megjelent a gyámhivatalban és a kapcsolattartással összefüggő problémáit jelezve elmondta, hogy az ítéletben szabályozottakon kívül, az általa javasolt időpontokban az anya nem engedi el a gyermeket, így több programon nem tudnak részt venni. A panaszos végrehajtást kért. A panaszos június 21-én az ügyintézőnek személyesen mondta el kapcsolattartással összefüggő problémáit, június 25-én pedig levélben közölte a hatóssággal, hogy a június 27-én esedékes találkozásról – rokonlátogatás miatt – csak késedelmesen tudja visszavinni gyermekét.
Az apa június 28-án ismét felkereste az ügyintézőt. Ugyanezen a napon az anya is elment a gyámhivatalba és elmondta, hogy az apa június 27-én a bírósági ítélettől eltérő időben vitte vissza a gyermeket. A gyámhivatal július 26-án tájékoztatta az anyát a panaszos által sérelmezettekről, azzal összefüggésben nyilatkoztatta. Az anya elmondta, hogy a kapcsolattartást a szabályozásnak megfelelően biztosítja. Augusztus 30-án az apa ismételten kérte a kapcsolattartás újraszabályozást. A gyámhivatal a 20.375-19/2010. számú 2010. szeptember 21-én kelt határozatában a kapcsolattartás újraszabályozása és végrehajtása tárgyában benyújtott kérelmeket elutasította. Az indoklás tartalmazza, hogy a panaszos 2010. április 25-én benyújtott kérelmében megjelölt időpontok tekintetében a másodfokú eljárás folyamatban van. A panaszos ezen döntés ellen is jogorvoslatot kért, a fellebbezést 2010. október 20-án érkezette a gyámhivatal.
A gyámhivatal 2010. december 3-án kelt, 20.375/2-19/2010. számú ügyiratban megállapította, hogy a 20.375-19/2010. számú határozata – fellebbezés hiányában jogerőre emelkedett. A panaszos 2010. december 9-én írásban jelezte, hogy a jogorvoslati kérelem figyelmen kívül hagyása miatt a felettes szervnél panaszt tett. A gyámhivatal 2011. január 5-én értesítette a panaszost arról, hogy a sérelmes határozatot felterjesztette a másodfokú hatósághoz. A szociális és gyámhivatal 2011. május 27-én kelt, 90 PM-172/11/2011. számú végzésével a határozat elnevezését végzésre változtatta. A másodfokú hatóság ezen végzésével egyúttal elutasította a panaszos 2010. április 25-én benyújtott kapcsolattartás végrehajtására vonatkozó kérelmét is.
A rendelkezésemre álló dokumentumok szerint a panaszos jegyzőkönyvi nyilatkozataiban, beadványaiban elsősorban az anya nevelési módszereit kifogásolta, arra kérte a hatóságot győzzék meg az anyát arról, hogy a gyermeknek az apai gondoskodásra is szüksége van, járuljanak hozzá a szabályozástól eltérő időben való kapcsolattartáshoz. A panaszos többször indítványozta a becsatolt hangfelvételek meghallgatását, bizonyítékként való felhasználását.
A hatóság a panaszost a jegyzőkönyvekben és a határozatok indoklásában is tájékoztatta arról, hogy a végrehajthatási eljárás során a gyámhivatalnak nincs lehetősége az anya megatartásának vizsgálatára, annak befolyásolására. Az áttanulmányozott iratok alapján nem merült fel, hogy az anya a bíróság által szabályozott időpontokban nem biztosította a kapcsolattartást.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Tekintettel arra, hogy a gyámhivatal az Obtv. 29. § (1) a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv, így eljárásának vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján egyértelműen ombudsmani hatáskörbe tartozik.

II. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam (…) kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények. [9/1992. (I. 30.) AB hat.] Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. [75/1995. (XI. 21.) AB határozat]
Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) AB határozatban a jogbiztonság elengedhetetlen követelményének minősítette, hogy a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. A döntés szerint az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. A közigazgatási eljárás nem nélkülözheti a kötelező ügyintézési határidőket.
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 1. § (2) bekezdése alapelvi szinten rögzíti, hogy a közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni. A Ket. 4. § (1) szerint az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez való jog. 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. [315/E/2003. AB hat.] Az Alkotmánybíróság a tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről kialakított álláspontját elvi jelentőséggel a 6/1998. (III. 11.) AB határozatban foglalta össze. Eszerint a tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság eljárásában azonban csupán a tisztességes eljárás megkövetelte általános ismérvek megállapítására van lehetőség. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [ 6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat]
2. Az Alkotmánybíróság szerint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jog olyan alkotmányos alapjog, amely mindenkit megillet, akinek jogát, vagy jogos érdekét a bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés érinti. A jogorvoslathoz való jog tárgyát tekintve a bírói, illetőleg a hatósági döntésekre terjed ki. A jogorvoslathoz való jog tartalma az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez vagy, magasabb fórumhoz fordulás lehetősége. A jogorvoslathoz való jog törvényben meghatározottak szerint gyakorolható, ezért az egyes eljárásokban eltérő szabályozás lehetséges. Az érintettnek tehát minden olyan esetben, amikor azt az adott jogszabály lehetővé teszi, meg kell adni a lehetőséget arra, hogy az általa sérelmezett döntés ellen jogorvoslattal éljen. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint a jogorvoslathoz való jog tényleges érvényesüléséhez a „jogorvoslás” lehetősége is szükséges, vagyis az, hogy a jogorvoslat fogalmilag és szubsztanciálisan tartalmazza a jogsérelem orvosolhatóságát. [23/1998. (VI. 9.) AB határozat, 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, 19/1999. (VI. 25.) AB határozat.]

III. Az ügy érdeme tekintetében
A Ket. 29. § (1) bekezdésének b/ pontja értelmében a kérelemre indult eljárásban az ismert ügyfelet az eljárás megindításáról a kérelem beérkezésétől számított nyolc napon belül kell értesíteni.
A panaszos a kapcsolattartás végrehajtására, valamint újraszabályozására vonatkozó kérelmének 2010. április 29-én való iktatása napján a gyámhivatal értesítési kötelezettségének eleget tett, az anyát a Ket. 46. §-ában foglaltaknak megfelelően idézte.
Az ügyintéző a tárgyaláson értesült arról, hogy a gyermekelhelyezés megváltoztatása tárgyában folyamatban lévő perre tekintettel a kapcsolattartás újraszabályozására nincs hatásköre, ezért az eljárást a Ket. 31. § (1) bekezdése alapján megszüntette. A hatóság a panaszos fellebbezését törvényes határidőben a másodfokú hatósághoz felterjesztette.
A Ket. 20. § (2) bekezdése szerint, ha a hatóság eljárási kötelességének a rá irányadó ügyintézési határidőn belül nem tesz eleget, a felügyeleti szerv az erre irányuló kérelem megérkezésétől vagy a hivatalos tudomásszerzéstől számított nyolc napon belül kivizsgálja a mulasztás okát, és – az ügyfajtára irányadó ügyintézési határidő és a döntés-előkészítés fokának figyelembevételével megállapított – határidő tűzésével a mulasztó hatóságot az eljárás lefolytatására utasítja.
A másodfokú eljárásban a szociális és gyámhivatal észlelte, hogy a kapcsolattartás végrehajtására vonatkozó kérelemről a gyámhivatal érdemben nem döntött. A döntéshozatalra való felhívásban határidőt azonban nem tűzött, a végzését az ügyintézési határidőt túllépve –2010. szeptember 30-án – hozta meg. A gyámhivatal a felettes szerv döntésének nem tett eleget, arról a másodfokú hatóság, a 20.375-19/2010. számú 2010. szeptember 21-én kelt határozat ellen benyújtott fellebbezési eljárás során 2011. május 27-én döntött.
Mindebből következően megállapítom, hogy figyelemmel a Ket. 19. § (4) bekezdésének hatáskör elvonás tilalmára vonatkozó rendelkezésére, valamint a 33. § (1) bekezdésébe meghatározott ügyintézési határidőre, a szociális és gyámhivatal eljárásával visszásságot okozott a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljárással összefüggésben. 
A 20.375-19/2010. számú, 2010. szeptember 21-én kelt határozat ellen a panaszos a törvényes határidőn belül, az első fokú hatóságnál nyújtotta be a fellebbezését. A hatóság azonban a jogorvoslati kérelmet figyelmen kívül hagyva emelte jogerőre döntését, a fellebbezést csak a felettes szervhez benyújtott panaszról való tudomásszerzést követően továbbította a szociális és gyámhivatalhoz.
Mindezzel a gyámhivatal, mint elsőfokú hatóság visszásságot okozott a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljárással összefüggésben, egyúttal sértette a jogorvoslathoz fűződő jogot is. Mivel a szociális és gyámhivatal, mint másodfokú hatóság a vitatott fellebbezést az eljárási törvényben meghatározott határidő többszörös túllépésével hozta meg, ugyancsak visszásságot okozott a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével és a tisztességes eljárással összefüggésben.
Figyelemmel arra, hogy a bíróság által szabályozott időpontokban az apa kapcsolattartási jogával élhetett, a végrehajtási kérelem elutasítása tekintetében alapjogi visszásságot nem állapítottam meg. 

Intézkedéseim
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem Monor Város Gyámhivatala, valamint a Pest Megyei Kormányhivatal Szociális és Gyámhivatala vezetőjénél, hogy a jövőben – annak garanciális jelentőségére tekintettel – fordítsanak fokozott figyelmet a Ket. eljárási szabályainak (hatáskör elvonásnak tilalma, ügyintézési határidő, fellebbezés felterjesztése) betartására.
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Pest Megyei Kormányhivatalt vezető kormánybiztosát, mérje fel a szociális és gyámhivatal ügyforgalmát, ügyintézőinek leterheltségét, annak eredményéhez képest tegye meg a szükséges intézkedéseket.

Budapest, 2011. június 28.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)
92. (4) A kapcsolattartásról – a szülők megegyezésének hiányában, illetőleg a szülők és a gyám közötti vita esetében – a gyámhatóság dönt. Ha házassági vagy gyermekelhelyezési per van folyamatban, a szülők megegyezésének hiányában a kapcsolattartásról a bíróság dönt. A gyámhatóság, illetőleg a házassági vagy gyermekelhelyezési perben a bíróság a felróható magatartást tanúsító szülő kapcsolattartási jogát a gyermek érdekében korlátozhatja vagy megvonhatja, illetőleg e jog gyakorlásának szünetelését rendelheti el.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.) 
1. § (1) A közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja. (2) A közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni.
4. § (1) Az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez, a jogszabályokban meghatározott határidőben hozott döntéshez való jog és az eljárás során az anyanyelv használatának joga.
19. § (4) A hatóságtól a hatáskörébe tartozó ügy nem vonható el. Nem minősül a hatáskör elvonásának, ha az ügyben hatáskörrel rendelkező, e törvény szerint kijelölt más hatóság jár el, vagy törvény vagy kormányrendelet alapján több hatóság a hatáskörét megosztva gyakorolja.
20. § (1) A hatóság a hatáskörébe tartozó ügyben illetékességi területén, valamint kijelölés alapján köteles eljárni. (2) Ha a hatóság eljárási kötelességének a rá irányadó ügyintézési határidőn belül nem tesz eleget, a felügyeleti szerv az erre irányuló kérelem megérkezésétől vagy a hivatalos tudomásszerzéstől számított nyolc napon belül kivizsgálja a mulasztás okát, és – az ügyfajtára irányadó ügyintézési határidő és a döntés-előkészítés fokának figyelembevételével megállapított – határidő tűzésével a mulasztó hatóságot az eljárás lefolytatására utasítja. Nincs helye az eljárás lefolytatására történő utasításnak, ha a 71. § (2) bekezdés alkalmazásának van helye.
29. § (1) A hatósági eljárás az ügyfél kérelmére vagy hivatalból indul meg. (3) Ha törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik, az eljárás megindításáról a) a hivatalból indult eljárásban az ismert ügyfelet az első eljárási cselekmény elvégzésétől, b) a kérelemre indult eljárásban – az eljárás megindítására irányuló kérelmet benyújtó ügyfelet kivéve – az ismert ügyfelet a kérelem beérkezésétől számított nyolc napon belül értesíteni kell.
30. § A hatóság a kérelmet érdemi vizsgálat nélkül, nyolc napon belül elutasítja, ha….b) a hatóságnak nincs hatásköre vagy nem illetékes, és a kérelem áttételének nincs helye,
31. § (1) a) A hatóság az eljárást megszünteti, ha… a 30. § alapján a kérelem érdemi vizsgálat nélküli elutasításának lett volna helye, az elutasítási ok azonban az eljárás megindítását követően jutott a hatóság tudomására…
33. § (1) A határozatot, az eljárást megszüntető végzést, valamint a másodfokú döntést hozó hatóságnak az első fokú döntést megsemmisítő és új eljárásra utasító végzését az (5) bekezdésben meghatározott időponttól számított harminc napon belül kell meghozni és gondoskodni a döntés közléséről. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg. Ha e törvény valamely eljárási cselekmény teljesítésének vagy végzés meghozatalának határidejéről nem rendelkezik, a hatóság haladéktalanul, de legkésőbb nyolc napon belül gondoskodik arról, hogy az eljárási cselekményt teljesítse vagy a végzést meghozza.
46. § (1) Azt, akinek személyes meghallgatása az eljárás során szükséges, a hatóság határnap vagy határidő megjelölésével arra kötelezi, hogy előtte vagy a megjelölt helyen jelenjen meg. (3) Az idézést – ha az ügy körülményeiből más nem következik – úgy kell közölni, hogy azt az idézett a megjelenésének megkönnyítése érdekében a meghallgatást megelőzően legalább nyolc nappal megkapja.
98. § (1) Az ügyfél az elsőfokú határozat ellen fellebbezhet. A fellebbezési jog nincs meghatározott jogcímhez kötve, fellebbezni bármely okból lehet, amelyre tekintettel az érintett a döntést sérelmesnek tartja.
99. § (1) A fellebbezést – ha törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik – a döntés közlésétől számított tizenöt napon belül lehet előterjeszteni.
102. § (1) A fellebbezést annál a hatóságnál kell előterjeszteni, amely a megtámadott döntést hozta. Elkésettség címén a fellebbezés nem utasítható el, ha a fellebbezésre jogosult a fellebbezési határidőben a fellebbezést az elbírálására jogosult hatóságnál terjeszti elő. (4) A fellebbezést az ügy összes iratával a fellebbezési határidő leteltétől számított nyolc napon belül fel kell terjeszteni a fellebbezés elbírálására jogosult hatósághoz, kivéve, ha a hatóság a megtámadott döntést a fellebbezésben foglaltaknak megfelelően kijavítja, kiegészíti, módosítja, visszavonja vagy a fellebbezést érdemi vizsgálat nélkül elutasítja. Ha az ügyfél a fellebbezési határidő elmulasztása miatt igazolási kérelmet nyújtott be, az ennek helyt adó döntés jogerőssé válását követő nyolc napon belül kell felterjeszteni a fellebbezést az ügy összes iratával együtt a fellebbezés elbírálására jogosult hatósághoz. A felterjesztés során az első fokú döntést hozó hatóság a fellebbezésről kialakított álláspontjáról is nyilatkozik.
105. § (1) A másodfokú döntést hozó hatóság a döntést helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti. Jogszabályban meghatározott esetben a másodfokú döntést hozó hatóság a mérlegelési jogkörben hozott első fokú döntésben meghatározott kötelezettségnél súlyosabb kötelezettséget nem állapíthat meg. Az erre irányuló fellebbezés hiányában is a másodfokú döntést hozó hatóság a fellebbezési eljárásban a teljesítésre új határidőt állapíthat meg, ha ez a fellebbezési eljárás miatt indokolt.

149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)
30. § (1) A gyámhivatal, illetőleg a bíróság a kapcsolattartást elsősorban egyezség létrehozásával – tárgyalás megtartásával – rendezi. Ennek során a gyermeket gondozó szülő, más személy (a továbbiakban: kapcsolattartásra kötelezett) és a kapcsolattartásra jogosult megegyeznek.
33. § (1) A kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozat végrehajtása iránti kérelem benyújtásának a) a kapcsolattartás pótlására, ennek hiányában a kapcsolattartásra – a kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozatban – előírt határidő elteltétől, illetve b) a (2) bekezdés szerinti veszélyeztető magatartás tudomásra jutásától számított 30 napon belül van helye. (2) A gyermek fejlődését veszélyezteti, ha a kapcsolattartásra jogosult vagy a kapcsolattartásra kötelezett a kapcsolattartást rendező egyezségben, illetve a kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozatban foglaltaknak önhibájából ismételten nem, vagy nem megfelelően tesz eleget, és ezáltal nem biztosítja a zavartalan kapcsolattartást. (3) A kapcsolattartás végrehajtása iránti kérelemnek a kapcsolattartásra jogosult vagy a kapcsolattartásra kötelezett általi visszavonása jogvesztő hatályú. (4) Ha a gyámhivatal az (1)-(2) bekezdésben foglaltak vizsgálata során megállapítja az önhiba fennállását, a végrehajtás iránti kérelem beérkezését követő naptól számított harminc napon belül végzéssel elrendeli a végrehajtást. A végrehajtást elrendelő végzésben a mulasztó felet a) felhívja, hogy a végzés kézhezvételét követően esedékes kapcsolattartásnak a kapcsolattartás engedélyezése tárgyában hozott határozat szerinti időpontban és módon tegyen eleget, illetve hagyjon fel a gyermeknek a másik fél ellen történő nevelésével, b) figyelmezteti az a) pont szerinti kötelezettség önhibából történő nem teljesítésének jogkövetkezményeire, c) kötelezi a kapcsolattartás meghiúsítása folytán keletkezett igazolt költségek viselésére.