Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 1714/2011. számú ügyben

Előadó: dr. Bene Beáta
Az eljárás megindulása
A Magyar Antidiszkriminációs Közhasznú Alapítvány (továbbiakban: MADA) fordult hozzám azzal a kifogással, hogy a fogyatékos személyek jogairól szóló 1998. évi XXVI. törvényre (Fot.) hivatkozva eljárást indított az Egyenlő Bánásmód Hatóság (EBH) előtt a közszolgáltatások egyenlő esélyű hozzáférésének hiánya miatt, a hatóság azonban az eljárását felfüggesztette, mivel a jogszabály értelmezése céljából állásfoglalást kért a fogyatékosságügyi miniszteri biztostól.
A panaszban foglaltakkal kapcsolatban számos alapjog sérelmének gyanúja merült fel, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam. 
A vizsgálat megindításával egyidejűleg az Obtv. 18. § (2) bekezdése alapján a nemzeti erőforrás miniszterét álláspontjának kifejtésére kértem.

A megállapított tényállás
A MADA beadvánnyal fordult az EBH–hoz, melyben annak megállapítását kérte, állapítsák meg, hogy Vecsés Város önkormányzata megsértette az egyenlő bánásmód követelményét, mert véleménye szerint az önkormányzat nem biztosítja az egyenlő esélyű hozzáférést a közszolgáltatások vonatkozásában. Beadványában arra is hivatkozott, hogy az egészségügyi alapellátást illetően, a határidő 2008. december 31-e volt. A MADA jelezte azt is, hogy Pest Megye Önkormányzatával, illetve Budapest XVIII. kerületének Pestszentlőrinc-Pestszentimre Önkormányzatával szemben benyújtott kérelme(i) alapján az EBH a megindult hatósági eljárást hasonló indokolással, szintén felfüggesztette. Az EBH az eljárása felfüggesztéssel egyidőben a Fot. akadálymentesítésével érintett közszolgáltatások, illetve ezek végrehajtási határidőire vonatkozó rendelkezések értelmezése céljából a jogalkotásért felelős tárca, a Nemzeti Erőforrás Minisztérium (NEFMI) állásfoglalását kérte az egyenlő esélyű hozzáférés biztosításának elvárható és számon kérhető mértéke, az érintettek köre, a megvalósítás ütemezése, illetőleg határideje tekintetében. 
A kért állásfoglalás a fogyatékosságügyi miniszteri biztostól érkezett, akinek véleménye szerint a Fot. melléklete a „közszolgáltatások, illetve a településnagyság szerinti bontásban tartalmazza az egyenlő esélyű hozzáférés megvalósításának ütemezését. Az önkormányzatnak a megadott határidőig az adott közszolgáltatás egyenlő esélyű hozzáférését legalább egy szolgáltató, vagy ellátást nyújtó tekintetében kell biztosítania.”
A nemzeti erőforrás minisztere megkeresésemre adott válaszában kifejtette, hogy „az egyenlő esélyű hozzáférés követelményét — Magyarországon a 2007. évi XCII. törvénnyel kihirdetett — az Egyesült Nemzetek keretében 2006. december 13-án, New Yorkban elfogadott, a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény (a továbbiakban: Egyezmény) tartalmazza. Az Egyezmény 9. cikkében többek között kimondja: a részes államok megfelelő intézkedéseket tesznek, hogy másokkal azonos alapon biztosítsák a (...) nyilvánosan hozzáférhető vagy rendelkezésre álló lehetőségekhez és szolgáltatásokhoz való hozzáférést, mind városi, mind vidéki területeken.” Az Egyezmény általános követelményt fogalmaz meg, hangsúlyozta a miniszter, a hozzáférhetőség megvalósításának módja, ütemezése és területi eloszlása tekintetében azonban nem tartalmaz részletes előírásokat. 
A miniszter előadta, hogy Magyarországon a közszolgáltatások egyenlő esélyű hozzáférhetőségének kötelezettségét a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény (a továbbiakban: Fot.) tartalmazza, amely az önkormányzati felelősségi körbe tartozó, 2007. április 1-jén már működő közszolgáltatások egyenlő esélyű hozzáférése tekintetében nem általános kötelezettséget fogalmaz meg, hanem azt – a Fot. mellékletét képező táblázatban foglaltak szerint – több szempontból differenciálja. Mindenekelőtt meghatározza azokat a közszolgáltatás-típusokat (összesen tízet), amelyekre kiterjed az akadálymentesítési kötelezettség, továbbá azt is rögzíti, hogy – feladat ellátási szinttől és lélekszámtól függően mely önkormányzatoknak (megyei vagy települési önkormányzatoknak, milyen lakosságszámú települési önkormányzatnak) kell gondoskodniuk arról, hogy ellátási területükön a megjelölt közszolgáltatásból legyen legalább egy olyan, amely mindenki számára egyenlő eséllyel hozzáférhető. A miniszter véleménye szerint a táblázat rubrikáiban ezért is szerepel mindenütt az 1-es szám. 
További differenciálást jelent az egyes közszolgáltatás-típusokra vonatkozó időbeli ütemezés, amely a Fot. mellékletében foglaltak szerint 2008. december 31. és 2010. december 3. közötti határidőkkel fokozatosan teszi kötelezővé az egyenlő esélyű hozzáférés megvalósítását. 
Az EBH és a miniszter által kifejtett véleménnyel szemben a MADA az EBH korábbi gyakorlatára hivatkozott, felidézve a hatóság 883/2010 számú határozatában foglaltakat miszerint: „A Fot. 4. § fc/ pontja értelmében a helyi és kisebbségi önkormányzat hatásköre gyakorlása során kifejtett minden tevékenység – ideértve különösen a hatósági és egyéb közigazgatási tevékenységet –, valamint a helyi és kisebbségi önkormányzat, a nem állami és egyházi fenntartó, illetőleg az általa fenntartott közfinanszírozásban részesülő intézmény által nyújtott, a Fot. 4. § fb/ pontja szerinti szolgáltatás, ellátás, tevékenység közszolgáltatásnak minősül. A Fot. 7/B. § (2) bekezdése szerint a fenti közszolgáltatások tekintetében az egyenlő esélyű hozzáférés megvalósításának határidejét a törvény melléklete szerinti évenkénti ütemezésben kell megvalósítani. A 10 és 20 ezer fő közötti települési önkormányzatok 2009. december 31. napjáig kötelesek akadálymentesíteni a fenntartásukban működő, szociális és gyermekvédelmi alapellátását nyújtó intézményeket, óvodákat és az alapfokú iskolákat.”
A rendelkezésemre álló adatok, a 2004. évi adatszolgáltatások1 alapján azt mutatják, hogy az önkormányzatok fenntartásában lévő középületek mintegy 13,3%-a volt akadálymentes. A minisztériumok fenntartásában lévő középületek tekintetében ez az arány igen eltérő annak függvényében, hogy az adott tárca fenntartásában hány középület van, átlagosan ez az arány 60-70%-os.
2010 évi adatok szerint2 a közhasználatú épületek fizikai hozzáférhetőségének szintje országos átlagban meghaladja az 55%-ot, azonban települések közötti eltérés rendkívül nagy.

Érintett alkotmányos jogok
–	A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” [Alk. 2. § (1)]
–	Az emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” [Alk. 54. § (1)]
–	A szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga „Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén – törvényben meghatározott esetek kivételével – megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásnak joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is.” [Alk. 58. § (1)]
–	Az egyenlő bánásmód követelménye „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.” [Alk. 70/A. § (1)]
–	Az esélyegyenlőség előmozdításának követelménye „A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.” [Alk. 70/A. § (3)]

Alkalmazott jogszabályok
A Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről 2007. évi XCII. törvény (Egyezmény)
Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény (Ebktv.)
A fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény (Fot.)
Az Egyenlő Bánásmód Hatóságról és eljárásának részletes szabályairól szóló 362/2004. (XII. 26.) Korm. rendelet (Kormr.)
Az új Országos Fogyatékosügyi Programról szóló 10/2006. (II. 16.) OGY határozat
Az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről szóló 1062/2007. (VIII. 7.) Korm. határozat

A vizsgálat megállapításai
I. Hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. E törvény 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
A Kormr. 4. § (1) bekezdésében a Kormány az egyenlő bánásmód követelményének érvényesülését ellenőrző közigazgatási szervként az EBH–t jelöli ki, amely az ország egész területére kiterjedő illetékességgel jár el. Az Ebktv. 17. § (1) bekezdése kimondja, hogy a hatóság döntése ellen közigazgatási eljárásban fellebbezésnek nincs helye. 
A fentiek alapján megállapítom, hogy az EBH az Obtv. 29. § a/ pontja értelmében közigazgatási feladatot ellátó szervnek minősül, és a szerv eljárásával szemben jogorvoslati lehetőség nem biztosított, a fentiekre tekintettel az országgyűlési biztos az Obtv. 16. § (1) bekezdésében biztosított hatásköre fennáll.

II. Az esettel összefüggő alkotmánybírósági gyakorlat, alapjogi megállapítások3
Már az ombudsmani intézmény kialakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa vizsgálatai során következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróságnak az alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazza az alapjogok korlátozásának alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság jogállam-értelmezéséhez a kezdetek óta hozzátartozik az a követelmény, hogy az államnak a jog uralma alatt kell állni, az állam csak a jog keretei között, a jog által előre meghatározott eljárási rendben működhet. Az Alkotmánybíróság már 1991-ben, mintegy elvi éllel kimondta, hogy „[a] jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által meghatározott működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket.”. A jogi keretek tiszteletben tartásának követelménye nemcsak az Alkotmány betartására vonatkozik, hanem az Alkotmány alatti szinten is meghatározza az állam és a jog kapcsolatát. Az állam köteles betartani törvényeit és egyéb jogszabályait. A közhatalmi erejével ezeket megváltoztathatja, de hatályuk alatt „az előre meghatározottakhoz” kötve van.
Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlata által követett értelmezés szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak a biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára.
Az emberi méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés) az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.
Az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jogot az ún. általános személyiségi jog egyik megfogalmazásának is tekinti. A modern alkotmányok, illetve alkotmánybírósági gyakorlat az általános személyiségi jogot különféle aspektusaival nevezik meg: pl. a személyiség szabad kibontakoztatásához való jogként, az önrendelkezés szabadságához való jogként, általános cselekvési szabadságként, avagy a magánszférához való jogként. Az általános személyiségi jog „anyajog”, azaz olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. Az általános személyiségi jognak fontos elemét képezi az önrendelkezés szabadsága, az önrendelkezéshez való jog, amely – mint az összes ún. különös személyiségi jog – elsősorban az egyén autonómiáját, döntési szabadságát védi.
Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésébe foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként kell kezelnie. Ez azt jelenti, hogy a jogosultságok és kedvezmények elosztása nem feltétlenül kell hogy egyenlő legyen, de a döntéshozatal során minden érintett szempontjait azonos tisztelettel és körültekintéssel  kell mérlegre tenni. Az Alkotmánybíróság kifejtette azt is, hogy alkotmányellenes megkülönböztetésről csak akkor lehet szó, ha a jogszabály egymással összehasonlítható, a szabályozás szempontjából azonos csoportba tartozó jogalanyok között tesz különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne. Alkotmányellenes megkülönböztetés mindezek alapján csak akkor állapítható meg, ha összehasonlítható helyzetben lévő személyek között tesz a jogalkotó olyan különbségtételt, amely alapjogsérelmet okoz, illetőleg azzal az egyenlő méltóság alkotmányos követelményét sérti. Nem minősül azonban megengedhetetlen megkülönböztetésnek, ha a jogi szabályozás eltérő jogalanyi körre vonatkozóan állapít meg eltérő rendelkezéseket.
Álláspontom szerint a hátrányos megkülönböztetés alkotmányos tilalmát nem csupán – közvetlen vagy közvetett – tevőleges magatartás (beavatkozás), azaz hatósági döntés, eljárás sértheti. Az állam, a jogalkalmazó hatóság vagy közszolgáltatást végző szerv, mulasztással is olyan jogi helyzetet hozhat létre, amely hatásában alkalmas arra, hogy sértse a hátrányos megkülönböztetés, az egyenlő méltóságú személyként való kezelés tilalmát.
Az esélyegyenlőség előmozdításának kötelezettségével kapcsolatban érdemes kiemelni, hogy „a társadalom egyes tagjai javára történő pozitív diszkrimináció, az egyenlő feltételek, az esélyegyenlőség biztosítása nemcsak megengedett, hanem a modern alkotmányos államtól el is várható, mind a szociális, mind a testi és lelki különbségekből adódó hátrányok enyhítése terén. Ebben a folyamatban az egyenjogúsági célokhoz tilalmak társulnak: a nemzetközi dokumentumok, s az államok belső jogszabályai tehát nemcsak kinyilvánítják a nemek, vallásfelekezetek stb. közötti egyenjogúság követelményét, hanem ennek biztosítékaként – gyakran büntetőjellegű – diszkrimináció-tilalmakat is felállítanak. Más szóval tehát mára az egyenjogúság fogalmának egyrészt bizonyos társadalmi csoportok előnyös megkülönböztetése, illetőleg annak elvárhatósága, másrészt pedig a hátrányos megkülönböztetés tilalma ad korszerű tartalmat.”
Különös jelentősége van annak, hogy bizonyos személyek esetében már megállapítható a fogyatékosság, azonban az nem olyan mértékű, hogy a jogszabályban biztosított kedvezményekre jogosultságot adna. Kiemelendő ezzel összefüggésben a pozitív diszkrimináció fogalmával kapcsolatban kialakított alkotmánybírósági gyakorlat, mely szerint „az azonos méltóság jogából esetenként következhet olyan jog is, hogy a javakat és esélyeket mindenki számára (mennyiségileg is) egyenlően osszák el. De ha valamely – az alkotmányba nem ütköző – társadalmi cél, vagy valamely alkotmányos jog csakis úgy érvényesíthető, hogy e szűkebb értelemben vett egyenlőség nem valósítható meg, akkor az ilyen pozitív diszkriminációt nem lehet alkotmányellenesnek minősíteni […] a pozitív diszkrimináció korlátjának a tágabb értelemben leírt, tehát az egyenlő méltóságra vonatkoztató megkülönböztetés tilalma, illetve az alkotmányban pozitívan megfogalmazott alapjogok tekintendők. Bár a társadalmi egyenlőség, mint cél, mint társadalmi érdek, megelőzhet egyéni érdekeket, de nem kerülhet az egyén alkotmányos jogai elé.”
A hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A.§ (1) bek.) és az esélyegyenlőség biztosítása, előmozdítása (70/A.§ (3) bek.) az állam számára eltérő jellegű, de szorosan összekapcsolódó feladatot, kötelezettséget jelent. A jogegyenlőség megteremtése, az egyenlő méltóságú személyként kezelés biztosítása elsődleges állami kötelezettség, míg az esélyegyenlőség elősegítése az állam részéről egy jogi lehetőséget biztosít. Lehetőséget, ugyanakkor bizonyos, valamely tulajdonságuk (pl. életkor, betegség, testi fogyatékosság) miatti sajátos, kiszolgáltatottabb helyzetük miatt objektíve hátrányba kerülő személyek csoportjainál az állami beavatkozás nem fakultatív feladat: az állam itt köteles hatékony lépéseket tenni az eredendően és súlyosan egyenlőtlen helyzet felszámolására. A speciális, objektíve hátrányos helyzetben lévő jogalanyok számára ugyanis csak az esélyegyenlőtlenség kiküszöbölését célzó állami kötelezettségvállalás, többletjogok biztosítása teremthet lehetőséget az egyenlő esélyekre.
Az alkotmánybírósági gyakorlat szerint az állam szabadságot élvez abban, hogy milyen módon, milyen jogi, normatív és anyagi eszközökkel teljesíti az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó alkotmányos kötelezettségét, mint államcélt: figyelembe kell venni és mérlegelni lehet az eszközök megválasztásában az állam teherbíró képességét. Éppen erre figyelemmel a fogyatékossággal élő személyek valódi esélyegyenlőségének megteremtése ezért elsősorban hosszú távú, fokozatos, de folyamatos és következetes feladatként írható le a jogalkotás és a jogalkalmazás valamennyi szereplője számára.
Összegezve, a hátrányos helyzetben lévő személyek, így a fogyatékossággal élők formálisan egyenlőként való kezelése nem teremti meg a tényleges egyenjogúságukat, a valódi egyenlőség érdekében pozitív intézkedésre van szükség. Álláspontom szerint, amennyiben nincsenek meg a fogyatékossággal élők objektív jogérvényesítési korlátozottságát oldó feltételek, azáltal az állam nem teljesíti az Alkotmány 70/A.  § (3) bekezdéséből következő, az Egyezményben és a Fot.-ban konkretizált, az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó kötelezettségét.

III. A jogszabályi háttér áttekintése
1.) Az Egyezmény vonatkozó megállapításai
A preambulum szerint az Egyezmény részes államai elismerik, hogy bárkinek a fogyatékosság alapján történő hátrányos megkülönböztetése az emberi személy veleszületett méltóságának és értékének megsértése. Aggodalmukat fejezik ki amiatt, hogy a különböző okmányok és kötelezettségvállalások ellenére a fogyatékossággal élő személyek továbbra is akadályokkal szembesülnek a társadalomban való egyenlő részvételük során, és amiatt, hogy emberi jogaik a világ valamennyi táján sérülnek. 
A „fogyatékosság alapján történő hátrányos megkülönböztetést”4 az alábbiak szerint definiálja: a fogyatékosságon alapuló bármilyen különbségtételt, kizárást vagy korlátozást jelent, amelynek célja vagy hatása valamennyi emberi jog és alapvető szabadság másokkal azonos alapon történő elismerésének, élvezetének vagy gyakorlásának csorbítása vagy semmibe vétele a politikai, a gazdasági, a szociális, a kulturális, a civil élet terén, vagy bármely egyéb területen. Ez a hátrányos megkülönböztetés minden formáját magában foglalja, egyebek között az ésszerű alkalmazkodás megtagadását.
A részes államok továbbá kötelezettséget5 vállalnak az egyezmény aláírásával arra, hogy biztosítják és elősegítik valamennyi alapvető emberi jog és szabadság teljes megvalósulását valamennyi fogyatékossággal élő személy számára, a fogyatékosság alapján történő bármiféle hátrányos megkülönböztetés nélkül. Ennek érdekében a részes államok vállalják, hogy meghoznak minden megfelelő jogalkotási, közigazgatási és egyéb intézkedést a jelen Egyezményben foglalt jogok végrehajtása érdekében; megtesznek minden megfelelő intézkedést, ideértve a jogalkotási lépéseket a fogyatékossággal élő személyek hátrányos megkülönböztetését tartalmazó törvények, rendelkezések, szokások és gyakorlat módosítása vagy eltörlése érdekében; kutatásokat és fejlesztéseket valósítanak meg vagy segítenek elő az egyetemesen tervezett áruk, szolgáltatások, eszközök és létesítmények vonatkozásában, amelyek a lehető legkisebb változtatással és anyagi ráfordítással megfelelnek a fogyatékossággal élő személyek speciális igényeinek, elősegítve felhasználhatóságukat és használatukat, valamint elősegítik az egyetemes tervezést a szabványok és irányelvek kidolgozása során.
A hozzáférhetőséggel kapcsolatban az Egyezmény6 kimondja, hogy a fogyatékossággal élő személyek önálló életvitelének és az élet valamennyi területén történő teljes körű részvételének lehetővé tétele érdekében a részes államok megfelelő intézkedéseket tesznek, hogy másokkal azonos alapon biztosítsák a fogyatékossággal élő személyek számára a fizikai környezethez, a közlekedéshez, az információhoz és kommunikációhoz, beleértve az információs és kommunikációs technológiákat és rendszereket, valamint más, nyilvánosan hozzáférhető vagy rendelkezésre álló lehetőségekhez és szolgáltatásokhoz való hozzáférést, mind városi, mind vidéki területeken. Ezek az intézkedések, amelyek magukban foglalják a hozzáférési akadályok és korlátok beazonosítását és felszámolását, többek között a következőkre vonatkoznak:
a) épületek, utak, közlekedés és más bel- és kültéri létesítmények, így iskolák, lakóházak, egészségügyi létesítmények és munkahelyek;
b) információ, kommunikáció és egyéb szolgáltatások, köztük az elektronikus szolgáltatások és segélyhívó szolgáltatások.

2.) Az Országos Fogyatékosügyi Programról szóló 10/2006. (II. 16.) OGY határozat és a 1062/2007. (VIII. 7.) Korm. határozat a program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről 
Az OGY határozat a program alapelvei között nevesíti többek között a hátrányos megkülönböztetés tilalmának és az előnyben részesítés kötelezettségének elvét, mint a társadalom valamennyi területén érvényesítendő elveket. Ennek értelmében fogyatékos személyt nem érhet hátrányos megkülönböztetés, nem részesülhet rá nézve sérelmes elbírálásban, kirekesztésben, fogyatékossága miatt nem lehet korlátozott a más emberek számára elérhető közjavakhoz való hozzáférésben. Miután a fogyatékos személyek az őket mindenki mással egyenlően megillető jogaikkal állapotukból fakadóan kevésbé tudnak élni, ezért indokolt, hogy előnyben részesüljenek. A hátrányos megkülönböztetés tilalmának és az előnyben részesítés kötelezettségének elvei a társadalom valamennyi területén érvényesítendő elvek. 
Az integráció elvének ismertetésekor feltételezi, hogy a fogyatékos emberek a mindennapi folyamatokban (pl. oktatás, szociális és gyermekvédelmi ellátás, foglalkoztatás, sport, kultúra) kapcsolatot létesíthetnek és tarthatnak fenn más emberekkel, valamint a társadalmi és gazdasági intézmények legszélesebb körével. Az érintkezés feltételeinek biztosítása magában foglalja a társadalom tagjainak érzékennyé tételét (társadalmi befogadás), a fizikai helyváltoztatáshoz szükséges sajátos körülmények erősítését (akadálymentes közlekedés, egyenlően hozzáférhető fizikai környezet), a megfelelő kommunikációs eszközök és technikák használatát (pl. vak- és gyengénlátó-barát honlapok, jelnyelvi tolmácsolás, könnyen érthető nyelvezet és piktogramok használata). 
Az egyenlő esélyű hozzáférés elve a határozat alapján azt jelenti, hogy a fogyatékos emberek a többségi társadalom tagjaival azonos minőségben és mennyiségben tudják igénybe venni a közszolgáltatásokat. Ehhez a közszolgáltatásokat a fogyatékos személyek különböző csoportjai eltérő szükségleteire figyelemmel kell megszervezni. Az OGY határozat kimondja, hogy ennek keretében gondoskodni kell a közlekedés, a közterületek és a közhasználatú épületek több szempontú fizikai akadálymentesítéséről, az információkhoz való hozzáférésben és az információk megértésében akadályozott személyek szükségleteire figyelemmel a kommunikációs akadálymentesítésről. Az egyenlő esélyű hozzáférést akadályozó körülmények felszámolására komplex programot kell kidolgozni.
Az épített környezet akadálymentesítése, a fogyatékos személyek igényei szerinti átalakítása érdekében folytatni kell az érvényes építési jogszabályok és szabványok áttekintését, s annak felmérését, hogy azok – közhasználatú építmények vonatkozásában – mennyiben teljesülnek.
Az épített környezet akadálymentesítése körében prioritásként kell meghatározni a központi költségvetési szervek tulajdonában, kezelésében és vagyonkezelésében lévő épületek akadálymentesítését. Az önkormányzati tulajdonban, kezelésben vagy vagyonkezelésben lévő épületek esetében prioritásként kell kezelni az egészségügyi, szociális és munkaügyi intézmények teljes akadálymentessé tételét és azokban az információhoz jutást (tájékoztató táblák, hangjelzések stb.). A nevelési és nevelési-oktatási intézmények esetében legalább arra kell törekedni, hogy kistérségenként – a lakóhelyhez közel, elérhető távolságban – legyen legalább 1 akadálymentes óvoda, iskola.

3/ A Fot. szabályai
a/ A Fot. a közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáféréssel összefüggésben meghatározza mind a közszolgáltatás, mind az egyenlő esélyű hozzáférés fogalmát. Közszolgáltatás alatt ért minden közhatalmi tevékenységet7 – ideértve a hatósági, kormányzati és minden egyéb közigazgatási, valamint igazságszolgáltatási tevékenységet – továbbá az Országgyűlés, az Országgyűlésnek beszámolással tartozó szervek, az Alkotmánybíróság, az országgyűlési biztosok, az ügyészség, valamint a honvédelmi és rendvédelmi szervek által hatáskörük gyakorlása során kifejtett tevékenységet. A közszolgáltatások következő csoportját alkotja az állam által fenntartott intézmény8 által nyújtott közszolgálati médiaszolgáltatás, továbbá oktatási, közművelődési, közgyűjteményi, kulturális, tudományos, szociális, gyermekjóléti, gyermekvédelmi, egészségügyi, sport-, ifjúsági, foglalkoztatási szolgáltatás, ellátás, illetve tevékenység. Közszolgáltatások körébe tartozik továbbá a helyi és kisebbségi önkormányzat9 hatásköre gyakorlása során kifejtett minden tevékenység – ideértve különösen a hatósági és egyéb közigazgatási tevékenységet -, valamint a helyi és kisebbségi önkormányzat, a nem állami és egyházi fenntartó, illetőleg az általa fenntartott közfinanszírozásban részesülő intézmény által nyújtott az előző csoportban meghatározott szolgáltatás, ellátás, tevékenység. 
A Fot. 2009. évi módosítása szerint a közszolgáltatás egyenlő eséllyel hozzáférhető10 akkor, ha igénybevétele – az igénybe vevő állapotának megfelelő önállósággal – mindenki, különösen a mozgási, látási, hallási, mentális és kommunikációs funkciókban sérült emberek számára akadálymentes, kiszámítható, értelmezhető és érzékelhető. Az épület egyenlő eséllyel hozzáférhető, ha mindenki, különösen a mozgási, látási, hallási, mentális és kommunikációs funkciókban sérült emberek számára megközelíthető, a nyilvánosság számára nyitva álló része bejárható, vészhelyzetben biztonsággal elhagyható, valamint az épületben a tárgyak, berendezések mindenki számára rendeltetésszerűen használhatók. Az információ egyenlő eséllyel pedig akkor hozzáférhető, ha az mindenki, különösen a mozgási, látási, hallási, mentális és kommunikációs funkciókban sérült emberek számára kiszámítható, értelmezhető és érzékelhető, az ahhoz való hozzájutás pedig az igénybe vevő számára akadálymentes.
Az akadálymentesség11 fogalma lényegében nem változott: akadálymentes az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 2. §-ának 1. pontjában meghatározott feltételeknek megfelelő épített környezet. Akadálymentes az épített környezet akkor, ha annak kényelmes, biztonságos, önálló használata minden ember számára biztosított, ideértve azokat az egészségkárosodott egyéneket vagy embercsoportokat is, akiknek ehhez speciális létesítményekre, eszközökre, illetve műszaki megoldásokra van szükségük.

b/ A közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférés megvalósítására vonatkozó határidők
A Fot. 2007. május 1-jéig hatályos 29. § (6) bekezdésében foglalt szabálya szerint „[a] törvény kihirdetésekor már meglévő középületek akadálymentessé tételét fokozatosan, de legkésőbb 2005. január 1-jéig el kell végezni.” E szakaszt a Fot-ot módosító 2007. évi XXIII. törvény 8. § (2) bekezdése hatályon kívül helyezte, és mind a közszolgáltatások, mind azokhoz való hozzáférés megvalósításának ütemezésében differenciált szabályokat állított fel.
A Fot. a módosítást követően különbséget tesz a 2007-ben már működő és a működést csak ezt követően megkezdő közszolgáltatások között. Az minősül 2007. április 1-jén már működő közszolgáltatásnak12, amelynek a folytatására, a szolgáltatásnak helyet biztosító épület építésére, átépítésére, felújítására már a fenti időpont előtt kiadták a hatósági engedélyt. 
A törvény 7/B. § (1) bekezdésének értelmében a 4. § fa)-fb) alpontjában meghatározott – 2007. április 1-jén már működő – közszolgáltatások vonatkozásában az egyenlő esélyű hozzáférés megvalósításának határideje 2010. december 31. E határidő a közhatalmi tevékenységet gyakorló, illetve az állam által fenntartott intézmények által nyújtott a törvényben meghatározott közszolgáltatásokra vonatkozott. Ugyanakkor az önkormányzatok által nyújtott törvényben meghatározott és 2007-ben már működő közszolgáltatások esetében a Fot. úgy rendelkezik, hogy az egyenlő esélyű hozzáférés megvalósításának követelményét a törvény mellékletében rögzített évenkénti ütemezés szerint kell végrehajtani. A törvénymódosítás indokolása szerint: Az állami és önkormányzati felelősségi körbe tartozó közszolgáltatások esetében a végső határidő 2010. december 31-e, azzal, hogy az önkormányzati szféra vonatkozásában a Fot. új melléklete szerinti évenkénti ütemezés figyelembevételével kell a feladatot végrehajtani. 9100 önkormányzati körbe tartozó közszolgáltatás válhat 2010. december 31-ig hozzáférhetővé.
Amint azt korábbi jelentésemben13 is rögzítettem, szigorúan formai szempontból nem kifogásolható az az eljárás, hogy törvénymódosítással az állam az akadálymentesítés és más, a fogyatékossággal élő személyek esélyegyenlőségének megteremtésével kapcsolatos feladatok határidejét folyamatosan, különösebb jogi indokolás nélkül, pusztán az anyagi források elégtelenségére hivatkozva módosítja. Azonban tartalmi alkotmányossági szempontból, a jogállamiság elvéből és a jogbiztonság követelményéből adódó, a jogalanyok számára kiszámítható állami működés, mind a fogyatékossággal élő személyek esélyegyenlőségének előmozdítására vonatkozó kötelezettség, illetőleg az Egyezményben megtestesülő nemzetközi kötelezettségvállalás vonatkozásában súlyosan aggályosnak tartom ezt a tendenciát. Az egyes beruházások „készültségi foka” ismeretében a határidők kitolása érthető, azonban a norma szintű bizonytalanság fenntartása a jogállamiság elvével és az abból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz, és az esélyegyenlőség biztosítására vonatkozó kötelezettség szempontjából aggályos valamennyi Magyarországon élő fogyatékos ember tekintetében.

4/ A nemzetközi és a belső jog összhangja
Az Alkotmány 7. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját. Az Alkotmánybíróság leszögezte,14 hogy a 7. § (1) bekezdés második fordulata – a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangjának biztosítása – minden „vállalt” nemzetközi kötelezettségre vonatkozik, az általánosan elismert szabályokra is. Másrészt az összhangot az egész belső joggal biztosítani kell, az Alkotmánnyal is. Az Alkotmány 7. § (1) bekezdése tehát az Alkotmány, a nemzetközi jogból származó szerződéssel, vagy közvetlenül az Alkotmánnyal vállalt kötelezettségek, valamint a belső jog összhangját követeli meg; az összhang biztosításában figyelemmel kell lenni mindegyikük sajátosságaira.” 
Az Egyezmény 4. cikke általános kötelezettségeket fogalmaz meg a részes államok számára, akiknek vállalniuk kell, hogy biztosítják és elősegítik valamennyi alapvető emberi jog é szabadság teljes megvalósulását valamennyi fogyatékossággal élő személy számára, a fogyatékosság alapján történő bármiféle hátrányos megkülönböztetés nélkül. E cikk ezt követően a részes államok vállalásait határozza meg, többek között azt, hogy meghoznak minden megfelelő jogalkotási, közigazgatási és egyéb intézkedést a jelen Egyezményben foglalt jogok végrehajtása érdekében. E cikk 2. pontja kimondja azt is, hogy tekintettel a gazdasági, társadalmi és kulturális jogokra minden részes állam vállalja, hogy a rendelkezésre álló erőforrásai felső határáig, és, szükség esetén, a nemzetközi együttműködés keretében, intézkedéseket tesz ezen jogok teljes megvalósításának fokozatosan történő elérése érdekében, fenntartás nélkül, a nemzetközi joggal összhangban, a jelen Egyezményben foglalt kötelezettségek haladéktalan alkalmazására.
Fot. hatályos – de nem egyértelmű – szabályozására figyelemmel az akadálymentesítési határidők az önkormányzatok által nyújtott egyes a törvényben meghatározott közszolgáltatások tekintetében lejártak, és e körben a hatályos szabályozásból kiindulva megállapítható, hogy a közszolgáltatások egyenlő esélyű hozzáférése teljes körben nem biztosított. Továbbá a hatályos magyar jogszabályok a Fot. mellékletében nem megjelölt közszolgáltatásai tekintetében a fokozatosság követelményére figyelemmel újabb akadálymentesítési határidőket nem tartalmaznak.
A fentiekre tekintettel megállapítom, hogy az önkormányzatok által nyújtott közszolgáltatások egyenlő esélyű hozzáférésének biztosítása érdekében a nemzetközi szerződésből a részes államra vonatkozó kötelezettség teljesítésének feltételei a hazai jogban nem biztosítottak, így a jogalkotó a nemzetközi szerződésbe ütközés tilalmával, a hátrányos megkülönböztetés tilalmával, az esélyegyenlőség előmozdításának kötelezettségével összefüggő visszásságot okoz.

5/ Az EBH hatósági eljárása
a/ Az akadálymentesség és a közszolgáltatáshoz való egyenlő esélyű hozzáférés biztosításának elmulasztása az egyenlőbánásmód megsértését eredményezik. Az Ebktv. 8. §-a értelmében közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül az olyan rendelkezés, amelynek eredményeként egy személy vagy csoport valós vagy vélt az e törvényben meghatározott – ideértve a fogyatékosságot – tulajdonsága miatt részesül kedvezőtlenebb bánásmódban, mint amelyben más, összehasonlítható helyzetben levő személy vagy csoport részesül, részesült vagy részesülne. E szabályt a Fot-tal összhangban kell alkalmazni, így a Fot-ban foglalt akadálymentesítési kötelezettség elmulasztása esetén az Ebktv. szabályait kell alkalmazni és a törvény hatálya alá tartozó jogsértően eljáró vagy mulasztó hatóság felelősségre vonható. Az EBH előtt a sérelmet szenvedő fél vagy a közérdekű igényérvényesítésére jogosult szervezet a kötelezettel szemben eljárást indíthat, illetve személyiségi jogi perben igényét polgári bíróság előtt érvényesítheti.
Az EBH, mint jogalkalmazó szerv eljárását a vonatkozó hatályos szabályok alapján folytatja le, ennek keretében megállapítja az alkalmazandó jog tartalmát és köteles a döntéshozatalhoz a tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésére álló adatok hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le. Az alkalmazandó jogszabályok alapján a hatóságnak meg kell állapítania, hogy mely közszolgáltatások tekintetében milyen határidőn belül szükséges az egyenlő esélyű hozzáférés biztosítása. A Fot. 7/B. § (2) bekezdése szerint „A 4. § fc) alpontja szerinti – 2007. április 1-jén már működő – közszolgáltatások esetében az egyenlő esélyű hozzáférés megvalósításának követelményét a mellékletben rögzített évenkénti ütemezés szerint kell végrehajtani.” E jogszabályhellyel a jogalkotó tehát arra utal, hogy az önkormányzatok által biztosítandó – a törvényben nevesített – valamennyi közszolgáltatást milyen (végrehajtási) határidőig kell az egyenlő esélyű hozzáférés érdekében biztosítani.
A melléklet ugyanakkor a fent ismertetett általános szabállyal szemben differenciál az önkormányzatok között, azok lakosság száma, illetve területi jellege szerint, valamint az egyes önkormányzatok által biztosítandó közszolgáltatások között, továbbá megjelöli az egyes közszolgáltatásokat, valamint ennek végrehajtási dátumát, a kötelezettek által biztosítandó közszolgáltatások megjelölésére az „1”-es számot alkalmazva.
A törvény módosításához fűzött indokolás szerint a kötelezettek a mellékletben előírt közszolgáltatások biztosításával összesen megközelítőleg 9100 szolgáltatás esetében biztosítják az egyenlő esélyű hozzáférést. Ez a szám pedig a kötelezettek által biztosítandó közszolgáltatások alapján matematikai műveletekkel kiszámolhatóvá válik.
Az előzőek alapján megállapítom, hogy a Fot. két hivatkozott rendelkezése egymással nincs összhangban, mivel a 7/B. § a mellékletre úgy utal, hogy az valamennyi a törvényben biztosítandó közszolgáltatásra nézve azok végrehajtására vonatkozó határidőket szabályoz. Ezzel szemben a melléklet az önkormányzatok által nyújtott közszolgáltatás típusok esetében a vonatkozó határidők mellett mennyiségi mutatót alkalmazva azt is meghatározza, hogy az adott közszolgáltatásnál hány esetében szükséges az egyenlő esélyű hozzáférés biztosítása. 
E nem egyértelmű rendelkezésekre vezethető vissza az EBH gyakorlatában megjelenő bizonytalanság is.
Mindebből következően a Fot. nem egyértelmű rendelkezései a fogyatékossággal élő személyek tekintetében sértik a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményének érvényesülését, továbbá visszágot idéznek elő az emberi méltósághoz fűződő joggal, a hátrányos megkülönböztetés tilalmával, valamint az esélyegyenlőség előmozdításának kötelezettségével összefüggésben.

A közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférés megvalósításának ütemezése az önkormányzatok, illetőleg önkormányzati feladatellátást biztosító egyes közszolgáltatások esetében
Az egyenlő esélyű hozzáférés feltételeinek megteremtésére
kötelezett önkormányzatok és többcélú kistérségi társulások	

Kötele-
zettek száma	2008.
dec. 31.	2009. december 31.	2010. 
dec.  
31.	
		Egész.
alapell.	Szoc. 
alapell.	Óvoda	Alapfok.
iskola	Közép. 
iskola	Gyerm. 
védelm. alapell.	Gyermekvédelmi 
szakell.	Szoc. 
szakell	Egészség
ügyi 
szakell.	Önkorm. 
ügyfél-
szolgálat	
2 ezer fő alatti település önkormányzata	 2349	 1	 	 	 	 	 	 	 	 	 1	
2-5 ezer fő közötti település önkormányzata	 509	 1	 1	 1	 1	 	 	 	 	 	 1	
5-10 ezer fő közötti település önkormányzata	 144	 1	 1	 1	 1	 	 	 	 	 	 1	
10-20 ezer fő közötti település önkormányzata	 80	 1	 1	 1	 1	 	 1	 	 	 	 1	
20-30 ezer fő közötti település önkormányzata	 25	 1	 1	 1	 1	 	 1	 	 	 	 1	
30 ezer fő feletti település önkormányzata, ideértve a főváros kerületeit is	 61	 1	 1	 1	 1	 	 1	 	 	 	 1	
megyei (fővárosi) önkormányzat	 20	 	 	 1	 1	 1	 	 1	 1	 1	 1	
A kötelezettek által közszolgáltatásonként minimum egy közszolgáltatás akadálymentesítésére vonatkozó értelmezés, további kérdéseket is felvet. A táblázatból az következik, hogy míg egy 30 ezer fő feletti település lakói (ide értve a főváros egy-egy kerületét is, amely lakóinak száma adott esetben a 100.000 ezer főt is eléri) számára is pl. egy egészségügyi, egy szociális alapellátást nyújtó közszolgáltatásnak, vagy egy óvodának, egy általános iskolának a hozzáférhetőségét kell biztosítani, ugyanolyan mértékben, mint egy 2-5 ezer lakosú település lakossága számára. További példaként hozható a megyénkénti egy akadálymentesített iskola, vagy egészségügyi szakellátáshoz való egyenlő esélyű hozzájutás biztosításának a kérdése is. 
Ebből kiindulva a vizsgálatom során felvetődött az is, miként biztosítható egy nagyobb lélekszámú településen a fogyatékossággal élők szabad iskola, esetleg orvos választása, hiszen egy adott településen, valamint megyei önkormányzat területén közszolgáltatásonként egy, a hozzáférhetőség feltételeinek eleget tevő közszolgáltatást kell nyújtani. Problémaként merül fel a megye területén nyújtott egy-egy hozzáférhetőség feltételeinek eleget tevő közszolgáltatások esetén a földrajzi távolságok miatti azok tényleges elérhetősége is.

b/ Az Egyenlő Bánásmód Hatóság a panaszos kérelme alapján indult eljárást a Ket. 32. § (1) bekezdésére hivatkozva felfüggesztette: „(...) A hatóság a Fot. vonatkozó rendelkezéseinek értelmezése érdekében a jogalkotásért felelős tárca, a Nemzeti Erőforrás Minisztérium állásfoglalását kérte az egyenlő esélyű hozzáférés biztosításának elvárható és számon kérhető mértéke, és az érintett közszolgáltatások köre, a megvalósítás ütemezése, illetőleg határideje tekintetében. Az EBH szerint a minisztériumi állásfoglalás tartalma az ügy érdemi eldöntésére kihatással van: mivel olyan előzetes kérdésként kezelendő, aminek hiányában megalapozott döntés nem hozható”. 
A közigazgatási eljárás felfüggesztését a Ket. akkor teszi lehetővé, ha az ügy érdemi eldöntése olyan kérdés előzetes elbírálásától függ, amelyben az eljárás más szerv hatáskörébe tartozik, vagy ugyanannak a hatóságnak az adott üggyel szorosan összefüggő más hatósági döntése nélkül megalapozottan nem dönthető el. Álláspontom szerint a jogszabály félreérthető, vagy nem egyértelmű rendelkezésének értelmezése érdekében a hatóság eljárását nem függesztheti fel, és a szaktárcától kért állásfoglalás pedig nem kezelhető a szaktárca hatáskörébe tartozó kérdés elbírálásának sem, mivel a minisztérium hatáskörébe nem tartozik a jogszabályok értelmezése.
Az Alkotmánybíróság15 elvi éllel mutat rá arra, hogy […] minisztériumi, egyéb központi állami szervektől származó, jogi iránymutatást tartalmazó leiratok, körlevelek, iránymutatások, útmutatók, állásfoglalások és egyéb informális jogértelmezések […] sértik az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság alkotmányos követelményét. Jogbizonytalanságot teremtenek, kiszámíthatatlanná teszik a jogalanyok, a jogalkalmazó szervek magatartását. Bár a bennük foglalt jogértelmezésnek, jogalkalmazási szempontnak semmiféle jogi ereje, kötelező tartalma nincs, miután az államigazgatás központi szervei bocsátják ki, alkalmasak arra, hogy a címzetteket megtévesszék, s a címzettek kötelező előírásként kövessék azokat. Napjainkban, amikor kivételesen nagy jogalkotási teher hárul a jogalkotó szervekre, s ez lelassítja a jogalkotás folyamatát, fokozottan fennáll a veszélye annak, hogy az államigazgatás központi szervei továbbra is ilyen informális eszközökkel próbálják pótolni a jogszabályok hiányosságait. A törvényben foglalt garanciális szabályok be nem tartásával alkotott, ilyen iránymutatások könnyen válhatnak a jogi szabályozást pótló, a jogszabályok érvényesülését lerontó irányítási eszközökké, s ez a jogállamiság követelményével összeegyeztethetetlen.
A fentiek alapján megállapítom, hogy az EBH egyedi ügyben hozott, eljárást felfüggesztő döntése és a miniszteri biztos jogértelmezése, a jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság közvetlen veszélyét idézte elő. 

Intézkedéseim
A feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok megszüntetése és jövőbeni megelőzése érdekében, 
1/ az Obtv. 25. §-a alapján felkérem a nemzeti erőforrás miniszterét, kezdeményezze az általam jelzett jogszabályok módosítását annak érdekében, hogy 
– azok egyértelműen határozzák meg az egyenlő esélyű hozzáférés feltételeinek országosan hány közszolgáltatást nyújtó kötelezettnek és milyen határidőben kell megfelelnie;
– az e feltételnek meg nem felelő közszolgáltatást nyújtó kötelezettekkel szemben az arra hatáskörrel rendelkező szerv hivatalból tegye meg a hatáskörébe tartozó intézkedéseket (felhívás, határidőtűzés, stb.);
2/ az Obtv. 21. § (1)-(2) bekezdése alapján a jövőre vonatkozóan mérje fel azokat a közszolgáltatásokat, amelyek az egyenlő esélyű hozzáférés feltételeinek nem felelnek meg és a teljes körű hozzáférhetőségük érdekében dolgozzon ki részletes és átlátható ütemtervet. 
3/ az Obtv. 21. § (1)-(2) bekezdése alapján kezdeményezem az Egyenlő Bánásmód Hatóság elnökénél, hogy a hatóság által folytatott eljárásokban, a Ket–ben foglalt rendelkezések maradéktalan betartása érdekében tegye meg a szükséges intézkedéseket.

Budapest, 2011. június 28.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 10/2006. (II. 16.) OGY. határozatban foglaltak adatok
2 Fogyatékos személyek jogai vagy fogyatékos jogok 2010 (Civil jelentés)
3 Az országgyűlési biztos által korábban az AJB 1792/2009. sz. jelentésben kifejtettek szerint, amelyben a mozgáskorlátozottak közösségi közlekedéshez való egyenlő esélyű hozzáférését vizsgálta.
4 Egyezmény 2. cikk
5 Egyezmény 4. cikk
6 Egyezmény 9. cikk
7 Fot. 4. § fa/ pont
8 Fot. 4. § fb/ pont
9 Fot. 4. § fc/ pont
10 Fot. 4. § h./ pont
11 3309/1/2011. (II. 11.) EBTT állásfoglalásában megfogalmazottak szerint
12 Egyenlő Bánásmód Tanácsadó Testület 309/1/2011. (II. 11.) TT. sz. állásfoglalása szerint
13 AJB 1994/2009. sz. Jelentés
14 53/1993. (X. 13.) AB határozat
15 60/1992. (XI. 17.) AB határozat