Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-1624/2011. számú ügyben
(Kapcsolódó ügy: AJB 2220/2011) 

Előadó: dr. Litkey-Juhász Orsolya
Az eljárás megindulása
Egy kiskunmajsai panaszos a hulladékszállítást végző közszolgáltató számlázási gyakorlatát kifogásolta, miszerint 110 literes edény után kell fizetnie a szállítás díját, holott a helyi rendeletnek megfelelően kisebb tárolóedénnyel rendelkezik, amit a közszolgáltatónak be is jelentett. A rendelkezésre bocsátott adatok szerint a helyi rendelet alapján a közszolgáltatásra kötelezett ingatlantulajdonosok különböző űrtartalmú edényeket vehetnek igénybe, a közszolgáltató azonban a kisebb edények használatát korlátozza.  
Egy másik ügyben Vaskút Község egyik önkormányzati képviselője sérelmezte, hogy a hulladékkezelést végző közszolgáltató elutasítja a lakosok azon igényét, hogy 110 literes edénynél kisebbet, 70 litereset használhassanak.
Figyelemmel arra, hogy mindkét beadvány alapján a jelenleg hatályos jogi szabályozás mellett folytatott közszolgáltatói gyakorlattal kapcsolatban a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság gyanúja merült fel, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam.
Az Obtv. 18. § (2) és (11) bekezdése alapján a panaszokban felvetettekkel kapcsolatban tájékoztatást kértem az első ügyben a települési szilárd hulladékkezelést végző közszolgáltatótól, a második ügyben pedig az érintett önkormányzat jegyzőjétől. 

Érintett alkotmányos jog
-	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” (Alkotmány 2. § (1) bekezdés).

Alkalmazott jogszabályok
-	a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.);
-	a jogalkotásról szóló 1987. évi XI. törvény (Jat.) 
-	a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.);
-	a hulladékgazdálkodásról szóló 2000 évi XLIII. törvény (Hgt.);
-	a jogalkotásról 2010. évi CXXX. törvény (Új Jat.)
-	a települési hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapításának részletes szakmai szabályairól szóló 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet (Korm. rendelet);
-	Kiskunmajsa Város Önkormányzat Képviselő-testületének a települési szilárd hulladék kezelésével kapcsolatos hulladékkezelési közszolgáltatásról szóló 24/2008. (XI. 14.) számú rendelete (Ör.);
-	Vaskút Községi Önkormányzat Képviselő-testületének a települési szilád hulladékkezelési helyi közszolgáltatásról szóló 13/2002. (VII. 1.) számú rendelete.
Megállapított tényállás
1. Az AJB-1624/2011. számú ügyben a közszolgáltatás igénybevételére kötelezett panaszos Kiskunmajsán rendelkezik ingatlannal. A hulladékszállítás díját a rendelkezésre álló iratok szerint 110 literes edény után fizeti. 
A hulladékkezelési közszolgáltatásra vonatkozó szerződést a panaszos 2008. december 10-én írta alá, mely során úgy nyilatkozott, hogy 1 db 70 literes hulladékgyűjtő edényt használ. A szolgáltatás díját ennek megfelelően számlázta részére a közszolgáltató. 
A Homokhátsági Hulladékgazdálkodási Kft. (közszolgáltató) az ingatlanokhoz tartozó edények ellenőrzését rendszeresen végzi, ilyen ellenőrzést a szolgáltató a 2008-as év során több alkalommal tartott. A 2009. augusztus 17-én történt ellenőrzés során megállapította, hogy a panaszos – a szerződésében foglaltaktól eltérően – 1 db 110 literes edényt használ, amit el is ismert. A közszolgáltató azt a következtetést vonta le, hogy az ellenőrzést megelőző időszakban létre sem jött a panaszos által állított feltételek szerinti szerződéses jogviszony. 
A közszolgáltató válaszában kitért arra, hogy a 17 önkormányzat települési szilárd hulladékkezelési közszolgáltatását végző közszolgáltató a ZP Homokhátsági Hulladékgazdálkodási Konzorcium (Konzorcium) tagjaként 2008. évtől látja el feladatát. A Homokhátsági Települési Szilárd Hulladékgazdálkodási Rendszer indulásakor az üzemeltetésre vonatkozó pályázat kiírásakor a pályázat kiírója az önkormányzatoktól kért adatszolgáltatások útján felmérte a szolgáltatási területen a hulladékgyűjtő edényzet használatának gyakorlatát. Megállapították ekkor, hogy a szolgáltatási területen a 70, 80 literes edényhasználók aránya kb. 2,4 %. Számolva azzal, hogy a kisebb méretű edények használatára vonatkozó szerződések kötésének lehetősége megnyitásával várható a nagyobb számú szerződéskötés, az ajánlattevőket arra kérte, hogy a rendszer területén 5 %-os 70, 80 liter űrmértékű edényhasználatot feltételezve adják meg ajánlati árukat. Ezen feltételek mellett nyújtotta be ajánlati tételét a társaság is.
A közszolgáltató utalt arra is, hogy a rendszer elindulásakor a „kisedény használók” aránya meghaladta a pályázatban szereplő 5%-os mértéket, aminek eredményeként a 2010-es évre vonatkozó közszolgáltatói díj-javaslat olyan mértékű emelést vetített elő, ami növeli minden ingatlantulajdonos számára a közszolgáltatási díj mértékét. 
A közszolgáltató kifejtette, hogy a szolgáltatást igénybe vevők a kiadásaik mérséklése érdekében törekednek a kisebb méretű edények használatára. Hozzátette, hogy a szolgáltatás árképzése ugyanakkor költségalapú: változatlan mennyiségű költségtömeget feltételezve az egységárak évről évre emelkednek. A közszolgáltató álláspontja szerint „néhány év múlva a 70 literes edény használatáért ugyanazt az árat kell fizetni, mint korábban a 110 literesért.” Ebből következően az edényméret csökkentése a közszolgáltató szerint nem kínál valóságos alternatívát. 
A Konzorcium a helyzet kezelésére vonatkozó megoldását a 2010. évre vonatkozó díjjavaslat előterjesztése során vázolta fel, miszerint vagy érvényesül a tényköltségeken nyugvó díj, vagy a kisméretű edényt használók számának a pályázati kiírásban szereplő 5 %-os mértékre való korlátozása válik szükségessé. A Konzorcium taggyűlése az edényméret korlátozása mellett döntött. Ezen döntésről a taggyűlés határozatot hozott, a kiskunmajsai önkormányzat nem módosította rendeletét a taggyűlésén hozott határozathoz.
A panaszos – az ellenőrzést követően – 2009 őszén 70 literes edényt vásárolt, melyet a közszolgáltató felé számlával is igazolt. A közszolgáltató a konzorciumi döntés nyomán  2009. II. negyedévétől korlátozta és korlátozza a 70 illetve 80 liter űrmértékű edényekre vonatkozó szerződéskötés lehetőségét a rendszerben lévők számára, gyakorlata szerint jelenleg a legkisebb választható edényméret a 110 literes. A hulladékkezelésről szóló helyi rendelet szerint ugyanakkor a kisebb tárolóedény használata valamennyi ingatlantulajdonos számára lehetőség.  

2. Az AJB 2220/2011. számú ügyben a panaszos által közölt adatok szerint Vaskúton a hulladékkezelési közszolgáltatást végző Felső-Bácskai Hulladékgazdálkodási Kft. azzal a hivatkozással utasítja el a lakosok kisebb – 70 literes – edény utáni igényét, hogy az önkormányzat ezek használatát a kötelező közszolgáltatással érintettek 10 %-a tekintetében engedélyezte. Eljárásom során nem került elő olyan adat, hogy az önkormányzat olyan döntést hozott volna, amelyben szabályozta az igénybe vevők számát. 
Megkeresésemre a vaskúti jegyző megküldte a hulladékkezelésről szóló helyi rendeletet, azonban a panaszban felvetettekkel kapcsolatos álláspontjáról tájékoztatást nem adott, a beadványt tevő állítását alátámasztó, vagy azokat cáfoló magyarázatot nem közölt.

Az AJB-1624/2011. és az AJB-2220/2011. számú ügyekben közös, hogy az érintett önkormányzatok területén a hulladékkezelést végző közszolgáltató a Konzorcium tagja. A Konzorcium döntése nyomán – az előbbi ügyben rendelkezésemre bocsátott adatok szerint – a közszolgáltató az általa ellátott településen az ingatlantulajdonosok számára korlátozott mértékben (a lakosság 5%-a) teszi lehetővé a hulladékkezelésről szóló helyi rendeletekben meghatározott kisebb – 70, 80 literes – edények igénybevételét. 
	Tekintettel arra, hogy csak az AJB-1624/2011. számú ügyben írt megkeresésemre érkezett válasz tartalmaz magyarázatot a panaszokban felvetettekre, azonban mindkét üggyel érintett önkormányzat területén a hulladékkezelést végző közszolgáltató a Konzorcium tagja, annak a kisebb edényméretek használhatóságára vonatkozó döntésével, továbbá a közszolgáltató eljárásával összefüggő megállapításaim mindkét ügyre vonatkoznak.

A vizsgálat megállapításai

1. A hatáskör tekintetében

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg, amelynek 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Obtv. a közszolgáltatást végző szerv fogalmát nem határozza meg, hanem azt országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza. A biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy csak kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe. A fentiek alapján a konkrét vizsgálattal összefüggésben a hulladékkezelési közszolgáltatást végző Homokhátsági Hulladékgazdálkodási Kft. és a Felső-Bácskai Hulladékgazdálkodási Kft. az ombudsman által vizsgálható közszolgáltatóknak minősülnek.

2. Az érintett alkotmányos jogok és alapelvek tekintetében

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. 
A jogbiztonság alkotmányos követelményének egyik eleme az egységes jogértelmezésen alapuló jogalkalmazás. Nem lehet azonban világos, egyértelmű, és hatását tekintve kiszámítható a norma, ha nem biztosítja az egyértelmű eligazodást, alkalmazást. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
Az állampolgári jogok biztosának gyakorlata szerint a jogállamiság elvéből fakadó egyes követelményeknek – amennyiben azok az adott kontextusban értelmezhetők – a közszolgáltatást nyújtó intézmények tevékenysége során is érvényesülniük kell: a jogbiztonság követelményének és a tisztességes eljáráshoz való jog biztosítása az ügyfelek, szerződéses partnerek számára a közszolgáltatást nyújtó szervektől is elvárható.

3. A közszolgáltatás kötelező igénybevétele szempontjából

Az AJB-1624/2011. számú ügy beadvány tevője közszolgáltatási szerződését 2008. december 10-én írta alá, mely során úgy nyilatkozott, hogy 1 db 70 literes hulladékgyűjtő edényt használ, a szolgáltatás díját ennek megfelelően számlázta részére a közszolgáltató. A 2009. 08. 17-én történt ellenőrzés során megállapították, hogy a panaszos a szerződésben foglaltaktól eltérően 1 db 110 literes edényt használ, amit el is ismert. A közszolgáltató ennek ismeretében megfelelően vonta le azt a következtetést, hogy a panaszos által aláírt szerződésben megjelölt edényhasználat létre sem jött, mivel nem rendelkezett 70 literes edénnyel, ehelyett 110 literes edényt használt.
A Hgt. 20. § és 21. §-a szerint az ingatlan tulajdonosa, birtokosa vagy használója köteles az ingatlanán keletkező települési szilárd hulladékot a külön jogszabályban előírtak szerint gyűjteni, továbbá az annak begyűjtésére feljogosított hulladékkezelőnek átadni. A települési önkormányzat kötelezően ellátandó közszolgáltatásként az ingatlantulajdonosoknál keletkező települési hulladék kezelésére hulladékkezelési közszolgáltatást szervez, és tart fenn. 
A Hgt. 23. §-a szerint a települési önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati rendeletben állapítja meg többek között az ingatlantulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, az alkalmazható díj legmagasabb mértékét, megfizetésének rendjét. 
A Korm. rendelet 6. §-a kimondja, hogy a települési hulladék kezeléséért közszolgáltatási díjat kell fizetnie annak, aki a Hgt. 20. § (1) bekezdése szerint a települési hulladék gyűjtésére és a közszolgáltatónak való átadására kötelezett. Nem tagadhatja meg a közszolgáltatási díj megfizetését az, aki a települési hulladékkal kapcsolatos kötelezettségeit nem teljesíti, feltéve, hogy részére a közszolgáltató a közszolgáltatást felajánlja, illetve a közszolgáltatás teljesítésére rendelkezésre áll.
A díjat annak figyelembe vételével kell megállapítani, hogy a közszolgáltatónak kötelessége annyiszor és olyan mértékben megjelenni a helyszínen, hogy a lakásonként számított maximális hulladékmennyiséget el tudja szállítani, ebből eredően ennek ellenértékét meg is kell fizetni az ingatlantulajdonosoknak. 
A vonatkozó jogszabályok szerint a díjfizetési kötelezettség alól nem mentesülhet az, aki a kötelező közszolgáltatást nem veszi igénybe. A jogalkotónak a jogszabályokkal egyértelműen az volt a célja, hogy azokon a településeken, ahol biztosított a hulladék elszállítása, a tulajdonosok kötelezően megfizessék a közszolgáltatás díját. A Hgt. 23. §-a azt is kimondja, hogy a települési önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati rendeletben állapítja meg a helyi közszolgáltatás tartalmát, a közszolgáltatás ellátásának rendjét és módját, a közszolgáltató és az ingatlantulajdonos ezzel összefüggő jogait és kötelezettségeit, a szolgáltatásra vonatkozó szerződés egyes tartalmi elemeit is.
A magasabb szintű jogszabályok keretei között az egyes önkormányzati rendeletek határozzák meg a szolgáltatást: az igénybevétel módját, gyakoriságát, idejét és helyét, valamint az ellenszolgáltatást, azaz a közszolgáltatásért fizetendő díjat is. Az ingatlantulajdonos és közszolgáltató között létrejövő szerződés minden lényegi elemét tehát jogszabály határozza meg. 
A települési önkormányzat képviselő-testülete ugyancsak önkormányzati rendeletben állapítja meg a közszolgáltatás keretében kötött szerződés létrejöttének módját, valamint a közszolgáltatás igénybevételének – jogszabályban nem rendezett – módját és feltételeit.
	Az Ör. 4. § (1) bekezdése szerint a helyi kötelező közszolgáltatásra vonatkozó közszolgáltatási szerződés létrejön: a közszolgáltatás első igénybevételével, ha a közszolgáltató a közszolgáltatás ellátására vonatkozó rendelkezésre állási készségét bizonyítja, a szerződés írásba foglalásával. A rendelet rögzíti, hogy a közszolgáltató a közszolgáltatást a közszolgálati szerződés, a tulajdonossal, gazdálkodó szervezettel kötött szerződés, valamint a Hgt. és az Ör.-ben foglaltak szerint köteles ellátni. A szolgáltatóval megkötött közszolgáltatási szerződés a felek között polgári jogi szerződéses jogviszony hoz létre, mely jogviszonyra alkalmazni kell a Ptk. rendelkezéseit: a felek kölcsönös együttműködését, az általában elvárható magatartás követelményét. 
Fentiekre tekintettel, a közszolgáltató számlázásával összefüggésben alkotmányos joggal összefüggő visszásságra utaló körülmény nem merült fel, mivel a 2009. augusztus 17-én tartott ellenőrzést követően – a bejelentett és nyilvántartásban szereplő 70 literes helyett – a ténylegesen igénybe vett edényméretnek megfelelően számlázta a díjat a panaszos részére.

4. A közszolgáltatói gyakorlat és a szolgáltatás-ellenszolgáltatás alapelvének teljesülése

A konkrét esetben a Konzorcium taggyűlési határozatában a közszolgáltatás igénybevételére kötelezettekre vonatkozóan korlátozta a választható edények fajtáját.
Az önkormányzatoknak a kötelező hulladékkezelési közszolgáltatáshoz kapcsolódó jogalkotási hatáskörét a Hgt. részletesen rendezi. A választható gyűjtőedények, illetve gyűjtőeszközök felsorolását a helyi rendeleteknek kell megjelölniük. Mindkét, a vizsgálattal érintett önkormányzat hulladékkezelésről szóló rendelete lehetőséget ad az ingatlantulajdonosok számára a 70 literes edény igénybevételére. A jogszabályok nem tartalmaznak semmiféle szűkítő rendelkezéseket arra nézve, hogy a hulladék összegyűjtésére igénybe vehető edények méretére vonatkozó választásra a lakosság meghatározott százalékénak lenne csak lehetősége. 
	A Hgt. 25. §-a kimondja, hogy a közszolgáltatás díját az elvégzett közszolgáltatással arányosan kell meghatározni, külön jogszabályban meghatározottak szerint figyelembe véve a következőket:
a) a közszolgáltatás jellege,
b) a kezelt hulladék mennyisége és minősége,
c) a közszolgáltatást működtető szolgáltató hatékony működéséhez szükséges folyamatos ráfordítások, ezen belül a szállítás, begyűjtés, a hasznosítás és az ártalmatlanítás költségei,
d) a közszolgáltatás fejleszthető fenntartásához szükséges költségek, ennek keretében különösen a szolgáltatás megkezdését megelőzően felmerülő, a szolgáltatás ellátásához szükséges beruházások költségei, ártalmatlanítás esetében a kezelő létesítmény bezárásának költségei, lerakó esetén a bezárást követő utógondozás és a harminc évig történő monitorozás költségei.
Az Alkotmánybíróság számos határozatában foglalkozott a hulladékszállítási díj megállapításával: kimondta, hogy az igazi arányosságot az olyan tartalmú rendelkezés valósíthatja meg, amely a díjtétel megállapítását az elszállított szemét mennyiségéhez igazítja. Az Alkotmánybíróság kifejtette azt is, hogy a jóhiszeműség és a tisztesség elvének való megfelelés Ptk.-beli szabálya erősíti azt az önkormányzatokkal szembeni követelményt, hogy amikor a szemétszállítási díj meghatározása során a díj összegét nem a tényleges szemétkibocsátáshoz és az elszállított szemét mennyiségéhez, hanem más mutatóhoz (pl. lakásban élő személyek száma, lakóegységek és más helyiségek száma, kiürített tartóedények száma, űrmérete) kötik, fokozottan törekedjenek a szolgáltatás és ellenszolgáltatás egyenértékűségének megvalósítására.
További lépésként kimondta az Alkotmánybíróság, hogy a közületi díjmegállapítás (szemétszállításra használt edénytérfogat + gyűjtési gyakoriság) már alkalmas a szemét ténylegesen elszállított és ártalmatlanításra kerülő munkamennyiség, mint szolgáltatás, és az ehhez kapcsolódó díj, mint ellenszolgáltatás arányosságának megállapítására. A közületi szemétszállítási és ártalmatlanítási szolgáltatás díjfizetési kötelezettségének meghatározása, vagyis a szerződött űrtartalmú szeméttároló edénynek a gyűjtési gyakoriságon alapuló szolgáltatási díja okkal vélelmezhetően a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás tényleges egyenértékűségének érvényesüléséhez vezet. Mivel a tárolóedények űrtartalma és a szemétszállítás gyakorisága a kibocsátott szemét tényleges mennyiségét tükröző normaszámítási mód, az erre alapított szolgáltatási díj megállapítás tehát a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás arányosságát tükrözi.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a szolgáltatás-ellenszolgáltatás elvének betartása az önkormányzat kötelessége. Az Alkotmánybíróság szerint emellett az esetenként előforduló, a szerződött mennyiségnél kevesebb szemét kibocsátása miatt, vagy „üres” gyűjtőedény alapján kifizetett szolgáltatási díj a szolgáltatás és ellenszolgáltatás aránytalanságát nem vonja maga után, mivel a szolgáltató ilyen esetekben is megjelenik és költségei merülnek fel. Ha az ingatlanon rendszeresen kevesebb szemét keletkezik, akkor kisebb mértékű vagy kevesebb számú gyűjtőedény választásával a szerződés módosítható.
Az ismertetett alkotmánybírósági határozatok szem előtt tartásával levonható az a következtetés, hogy a különböző méretű edényeknek a helyi rendeletekben előírt választhatósága garanciális jelentőségű a szolgáltatás-ellenszolgáltatás érvényesülése szempontjából. 
A tavalyi évben átfogó vizsgálatot végeztem – egyebek mellett – a közszolgáltatás igénybevétele során biztosítandó arányosság elvének, az azt igénybe vevők részére kellő mértékben differenciált díjmegállapítás gyakran tapasztalt hiányosságai miatt. Számos ombudsmani jelentés megállapította, hogy ha egy települési önkormányzat a 110/120 literes gyűjtőedénynél kisebb edényzetet nem biztosít (de ennél nagyobba(ka)t igen), a kevesebb hulladék elszállítását igénylő (pl. egyedülálló, illetve mélyebb környezeti tudattal rendelkező, életmódjukból, fogyasztási és vásárlási szokásaikból eredően is kevesebb hulladékot termelő) lakosok számára nem biztosítja az arányos díjfizetés lehetőségét. Nem vitatható az sem, hogy ha a kötelezően igénybeveendő legkisebb méretű gyűjtőedény túlzott nagyságú, nem képes ösztönözni a kevesebb hulladéktermelésre az ingatlantulajdonosokat. Ez éppen a hulladékgazdálkodás legfontosabb elve, a megelőzés ellen hat. Ez fordítva is megállapítható, vagyis amennyiben a szabályozás nem veszi figyelembe a lakosság komposztálási és szelektálási erőfeszítéseit, életmódbeli sajátosságait (esetleg tudatos fogyasztását), nem alkalmas arra, hogy a kevesebb hulladéktermelésre ösztönözzön. Ez esetben az állampolgár nem érdekelt abban, hogy csökkentse a keletkező hulladékot, alacsony szinten tartsa a nála keletkező hulladék mennyiségét, ha a 120/110 literes tárolónál nem tud kisebb edényzetet igénybe venni, az bármeddig is telik meg hulladékkal hétről-hétre. 

Álláspontom szerint a válaszható minimális edényméretek esetében számításba kell venni azt, hogy egyrészt növekszik azok száma, akik a hulladékot szelektíven gyűjtik, továbbá a kisebb településen élők életmódjukból eredően (lásd háztáji gazdálkodás, mezőgazdasági termelés) a biológiailag lebontható hulladékot komposztálással hasznosítják, ezért számukra a hulladék begyűjtéséhez kisebb edények igénybevételének lehetőségét biztosítani kell. 
Az Ötv. 16. § (1) bekezdése szerint a képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot. A rendeletalkotást a jogalkotási törvény és az szervezeti és működési szabály rendelkezései alapján kell előkészíteni és végezni, megalkotásuk meghatározott eljárási rendben: nyilvános ülésen, minősített többségű szavazással történik. 
A rendeletalkotás a képviselő-testület át nem ruházható hatásköre. Jogalkotói hatáskört az Alkotmány, a Jat, illetve az Ötv. alapján sem az önkormányzatok társulásai, sem a konzorciumok taggyűlései nem gyakorolhatnak. A helyi önkormányzatok jogalkotási hatásköre a hulladékkezelési közszolgáltatás terén nem korlátlan, kereteit a Hgt. határozza meg. A Hgt. nem általános felhatalmazást ad a képviselő-testületnek rendeletalkotásra, hanem – a korábban hivatkozott – 23. §-ában konkrétan meghatározza azokat a szabályozási tárgyakat, melyekben a törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására rendeletet alkot. Így a közszolgáltatás díjáról, a választható edényméretekről az önkormányzatok rendeleteikben maguk döntenek. A rendeletalkotás joga nem delegálható a közszolgáltatóra, sem konzorciumi taggyűlésére, ezek a szervek, testületek a feladataikat a vonatkozó jogszabályok, így a Hgt. keretei között alkotott helyi rendeletek, valamint az önkormányzattal kötött közszolgáltatási szerződés előírásai alapján köteles ellátni.
	Kiskunmajsán a közszolgáltatás igénybevételére kötelezett ingatlantulajdonosok 5 %-a fölé emelkedett a kis-edényhasználók száma, ez a közszolgáltató szerint díjemelést indukáló körülmény. A kisebb edények választhatóságával kapcsolatban a közszolgáltató válaszában utalt arra, hogy nőnek a költségei, ha a kisebb edényzet igénybevehetőségét fenntartja, ezt a díjnövekedést magába hordozó helyzetet kezeli a kisebb edények használatára vonatkozó szerződések kötése lehetőségének korlátozásával.
	A Hgt. 25. § (4) bekezdése szerint a közszolgáltatás díját meghatározó önkormányzati rendelet elfogadását megelőző vizsgálati elemzés részeként a közszolgáltatás rendjére és módjára tekintettel részletes költségelemzést kell készíteni. A költségelemzést a közszolgáltató javaslata alapján a jegyző terjeszti elő. A Korm. rendelet 5. §-a szerint a közszolgáltató köteles a közszolgáltatási díj megállapítása érdekében díjkalkulációt készíteni, a díj előterjesztése a vonatkozó jogszabályok előírásai alapján a közszolgáltató feladata. 
Ezzel összefüggésben megjegyzem, hogy az Obtv. alapján hatásköröm nem terjed ki sem a jogszabályok előkészítése során végzett számítások, sem pedig a jogszabályi rendelkezések alapjául szolgáló tényadatok valóságának és megalapozottságának a vizsgálatára. Következésképp nem vizsgálhatom a közszolgáltatónak a kisebb edények használhatósága korlátozásával kapcsolatos pénzügyi indokait, és nem alkothatok véleményt a kisebb edények fenntartása esetén a díjak növekedését predesztináló magyarázatáról sem. 
	Nem tartozik feladatkörömbe továbbá annak értékelése sem, hogy az edényzet mérete meghatározó-e a közszolgáltató költségeiben, sem az, hogy mennyiben függnek a közszolgáltató fix költségei attól, hogy mekkora edényzetből végzi a hulladékbegyűjtést. Végül abban sem foglalhatok állást, hogy az edényzet-választék bővítése, illetve fenntartása mekkora költséggel jár, továbbá, hogy a közszolgáltató költsége valóban nő-e, ha arányaiban megnő a kisebb űrtartalmú edények használata, avagy "csak" bevétele csökken.

5. Összefoglalás

A vizsgálattal érintett hulladékkezelésről szóló, hatályos helyi önkormányzati rendeletek szerint az ingatlantulajdonosok által választható edényzetek között szerepelnek a 70, illetve 80 literesek, a közszolgáltató azonban e rendeletekben meghatározottakkal ellentétesen korlátozza (szűkítette) az ingatlantulajdonosok számára a hulladékgyűjtő edények normatív módon meghatározott típusainak igénybevételét. 
A közszolgáltatás során használható, illetve választható edényméretekről az önkormányzatok rendeleteikben maguk döntenek, a rendeletalkotás a képviselő-testület át nem ruházható hatásköre, az nem delegálható a közszolgáltatóra, sem konzorciumi taggyűlésére. A Konzorcium taggyűlése tehát az edényméret korlátozásáról kötelező jellegű, normatív erejű döntést nem hozhat, arra – az általa felhozott pénzügyi indokok alapján – legfeljebb „ajánlást” tehet a képviselő-testületeknek. 
A szolgáltatás-ellenszolgáltatás elvének betartása az önkormányzatok kötelessége is, ahogyan már korábban kiemeltem, a különböző méretű edényeknek – az ingatlantulajdonosok általi – a helyi rendeletekben előírt választhatósága garanciális jelentőségű ezen alapelv érvényesülése szempontjából. Úgy vélem, ha az önkormányzatok által társulási formában üzemeltetett hulladékgazdálkodási rendszer pályázati kiírásához képest más lett a gyűjtő edények tényleges aránya és ezzel a kiszámlázható hulladékmennyiség is, a díj rendezése helyett a használható edények űrtartalom szerinti korlátozása nem jelenthet megoldást, mert ezzel sérülne a szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányossága.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a jelenleg folytatott jogszabálysértő közszolgáltatói gyakorlat azzal, hogy a 110 literes gyűjtőedénynél kisebb edényt – a helyi rendeletek előírásai ellenében – csak korlátozott számban biztosítja a kevesebb hulladék elszállítását igénylő lakosok számára, visszásságot okoz a jogállamiság elve és az abból eredő jogbiztonság követelményével kapcsolatban.
A közszolgáltató ezzel ugyanis nem biztosítja az arányos díjfizetés lehetőségét, továbbá korlátozza a hulladékgyűjtő edények méretének esetleges megváltoztatása lehetőségét, ezért gyakorlata nem felel meg a magasabb szintű jogszabályokban, így a Hgt-ben foglalt szolgáltatás-ellenszolgáltatás arányossága elve követelményének. Mindezeken túl a kifogásolt gyakorlat kifejezetten kontraindikált a hulladék-minimalizálás európai elveivel.

Intézkedésem

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1)-(2) bekezdése alapján felkérem a hulladékkezelési közszolgáltatást végző Homokhátsági Hulladékgazdálkodási Kft. és a Felső-Bácskai Hulladékgazdálkodási Kft. vezetőjét, hogy intézkedjenek a hulladékgazdálkodásra vonatkozó jogszabályoknak megfelelő közszolgáltatói feladatellátás, valamint – a szolgáltatás-ellenszolgáltatás alapelvének megfelelően – a kisebb hulladékgyűjtő edények korlátozástól mentes igénybevételi lehetősége érdekében. 

Budapest, 2011. július

                                                                          Prof. Dr. Szabó Máté