Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 1298/2011. számú ügyben

Előadó: dr. Varga Éva Csilla
dr. Kussinszky Anikó
dr. Tóth Lívia
dr. Tóth László
A vizsgálat megindulása
Az általam 2008 évben útjára indított Gyermekjogi Projekt és a 2011-ben megkezdett Egészségügyi Projekt keretében közös utóvizsgálatot rendeltem el a gyermek- és ifjúságpszichiátriai ellátás jelenlegi helyzetének feltérképezésére. A korábbi OBH 3536/2009. számú jelentésemben megállapítottam, hogy nagy hiány mutatkozik a gyermekpszichiáterek körében. Rámutattam arra is, hogy a fekvőbeteg ellátóhelyek és ágyak száma sem megfelelő, három régióban (Közép-Dunántúl, Dél-Dunántúl, Észak-Magyarország) pedig egyáltalán nem biztosított a fekvőbeteg-ellátás. 
A szakemberek jelzései szerint hazánkban a gyermekek mentális állapota egyre kritikusabb, a tanulási nehézséggel, magatartászavarral küzdő gyermekek száma folyamatosan növekszik. Az elmúlt évben, de az idei év első felében is egyre többször kíséreltek meg, illetve követtek el öngyilkosságot 24 év alatti fiatalok, illetve gyermekek. Ugyanakkor az akut krízishelyzetben lévő, szuicid kísérletet elkövető gyermekek ellátása jelenleg nem megoldott, a pszichiátriai rehabilitációra szorulók ellátásának feltételei szintén hiányoznak, a fekvőbeteg ellátás továbbra is egyenetlen.
Mindezekre tekintettel az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 16.§ (2) bekezdése értelmében hivatalból, átfogó vizsgálatot indítottam, különös figyelemmel arra, hogy a fenti körülményekkel összefüggésben felmerült több, az Alkotmányban deklarált alapjoggal kapcsolatos visszásság gyanúja. 
A jelenlegi helyzet megismerése érdekében megkerestem az Országos Egészségbiztosítási Pénztárat, az Egészségügyi Engedélyezési és Közigazgatási Hivatalt, az Egészségügyi Szakmai Kollégium Gyermekpszichiátriai Tagozatot az ellátásban résztvevő orvosok, egészségügyi szolgáltatók és a rendelkezésre álló ágyak száma, az Országos Tisztifőorvosi Hivatal Egészségügyi Igazgatási Osztályát, a Gyorsreagálási Főosztályának Sürgősségi Betegellátást Koordináló Csoportját pedig a beutalási rendek tekintetében. A vizsgálat eredményes lefolytatása érdekében megkerestem továbbá
•	a Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórháza és Észak-budai Egyesített Kórházait
•	a SOTE I. sz. Gyermekgyógyászati Klinikáját
•	a Szegedi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinikáját, 
•	a gyulai Pándy Kálmán Kórház Gyermekpszichiátriai Osztályát, 
•	a Pécsi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinikáját, 
•	a győri Petz Aladár Megyei Oktató Kórházat, 
•	a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Hetényi Géza Kórház-Rendelőintézetet, 
•	a Semmelweis Egyetem I. sz. Gyermekgyógyászati Klinikáját, 
•	a debreceni Kenézy Kórházat, 
•	a nyíregyházi Jósa András Oktatókórházat
•	a Bethesda Gyermekkórház Pszichoszomatikus részlegét,
valamint munkatársaim helyszíni látogatást tettek a Vadaskert Gyermekpszichiátriai Kórházban és a Heim Pál Gyermekkórház Gyermekpszichiátriai Osztályán. Ezen túlmenően levélben kértem tájékoztatást a Magyar Pszichiátriai Társaságtól, Magyar Gyermekneurológiai, Idegsebészeti, Gyermek és Ifjúságpszichiátriai Társaságtól, Budapest Főváros Önkormányzatának Módszertani Gyermekvédelmi Szakszolgálatától, a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Gyermekvédő Intézet és Gyermekotthontól és a Nemzeti Erőforrás Minisztériumtól.

Érintett alkotmányos jogok
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” [Alkotmány 2. § (1) bekezdés]
– Az élethez és emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” [Alkotmány 54. § (1) bekezdés]
– A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.” [Alkotmány 67. § (1) bekezdés]
– Az egyenlő bánásmód és az esélyegyenlőség előmozdításának követelménye: „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.” [Alkotmány 70/A. § (1) bekezdés]„A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.” [Alkotmány 70/A. § (3) bekezdés]
– Az egészséghez való jog: „A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.” [Alkotmány 70/D. § (1)-(2) bekezdés]

Az ügy jogszabályi háttere
– az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.)
– az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.)
– az egészségügyi ellátórendszer fejlesztéséről szóló 2006. évi CXXXII. törvény (Eftv.)
– az egészségügyi ellátórendszer fejlesztéséről szóló 2006. évi CXXXII. törvény végrehajtásáról szóló 337/2008. (XII. 30.) Korm. rendelet (Korm. rendelet)
– az egészségügyi szolgáltatások Egészségbiztosítási Alapból történő finanszírozásának részletes szabályairól szóló 43/1999. (III. 3.) Korm. rendelet (Korm. rendelet 2)
– a szakorvos, szakfogorvos, szakgyógyszerész és klinikai szakpszichológus szakképesítés megszerzéséről szóló 66/1999. (XII. 25.) EüM rendelet (EüM rendelet)
– az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges szakmai minimumfeltételekről szóló 60/2003. (X. 20.) ESzCsM rendelet 
– Az egészségügy ellátás folyamatos működtetésének egyes szervezési kérdéseiről szóló 47/2004. (V. 11.) ESzCsM rendelet
– az egészségügyi felsőfokú szakirányú szakképzési rendszerről szóló 122/2009. (VI. 12.) Korm. rendelet (Szakképzési Korm. rendelet)
– az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról, a népegészségügyi szakigazgatási feladatok ellátásáról, valamint a gyógyszerészeti államigazgatási szerv kijelöléséről szóló 323/2010. (XII. 27.) Korm. rendelet
– az egészségügyi szakmai kollégium működéséről szóló 12/2011. (III. 30.) NEFMI 
rendelet

Nemzetközi dokumentumok
A gyermekek jogairól szóló ENSZ egyezményt (Egyezmény a gyermek jogairól) az ENSZ Közgyűlése 1989. november 20-án egyhangúan fogadta el és 1990. szeptember 2-án lépett hatályba. A következő évtizedben az ENSZ tagállamok – két ország kivételével – ratifikálták. Ezzel az egyezmény a legszélesebb körben elismert nemzetközi emberi jogi szerződéssé vált. Magyarország, mint az egyezményt ratifikáló országok egyike (a Magyar Köztársaság az 1991. LXIV. törvényben hirdette ki az egyezményt), nemzetközi kötelezettséget vállalt, hogy érvényesíti a gyermekek alapvető jogait és a gyakorlatban alkalmazza az egyezmény előírásait. 
Az Egyezmény legjelentősebb fejleménye, hogy a gyermekeket személyeknek és állampolgároknak ismeri el, akik képesek arra, hogy aktív szerepet játsszanak emberi jogaik megélésében. A gyermek ily módon sokkal inkább társadalmi szereplő, semmint erőtlen és hangtalan gyámolítottja a családnak és a társadalomnak. Az Egyezmény a gyermek jogairól bevezette és hangsúlyozza azt a felfogást, miszerint a gyermekek jogokkal bíró személyek, átmenetet képezve a szükségletek kielégítésére alapozott politikától a jogok és az egyéni érdekek tiszteletén alapuló politika irányába. 
Az Egyezményben részes államok elismerték a gyermeknek a lehető legjobb egészségi állapothoz való jogát, valamint, hogy orvosi ellátásban és gyógyító-nevelésben részesülhessen, és erőfeszítéseket tesznek annak biztosítására, hogy egyetlen gyermek se legyen megfosztva az ezeknek a szolgáltatásoknak az igénybe vételére irányuló jogától. 
A fenti jog teljes körű megvalósításának biztosítására, a részes államok vállalták, hogy alkalmas intézkedéseket tesznek különösen arra, hogy biztosítsák minden gyermek számára a szükséges orvosi ellátást és egészségügyi gondozást, legfontosabbnak tekintve az egészségügyi alapellátás fejlesztését.
Az Európai Unió a lelki egészség megőrzését az elkövetkezendő évtizedek legfontosabb prioritásának határozta meg, és a WHO-val együttműködve valamennyi európai országot összefogó egészségügyi programot fogadott el. (A WHO, 2005. január 12–15. Helsinki, Európai Miniszteri Konferencia „Európai Nyilatkozat a Mentális Egészségről – Szembenézve a kihívásokkal, megoldásokat keresve.” ) 
A Helsinki Konferenciát követte 2005. október14-én útjára bocsátott Zöld Könyv (Green Paper), „A lakosság mentális egészségének javítása. Az EU mentális egészségügyi stratégiájának kialakítása” címmel.
A Bizottság konklúzióját követően, a Zöld Könyv folytatásaként jött létre „A Lelki Egészség Európai Paktuma” (LEEP).A Bizottság szándéka szerint a Paktum pragmatikus és cselekvésorientált, átlátható, szektorok közötti program. Lehetővé kell tennie a legszélesebb konzultációs folyamatot, amely a döntéshozókkal, a szakmai és civil szervezetekkel, valamint az érintett polgárokkal, illetve az őket képviselő uniós szervezetekkel, a WHO-val és más nemzetközi szervezetekkel való kooperációval történik
Az Európai Unió 2008. június 13. napján, Brüsszelben, EGYÜTT A LELKI EGÉSZÉGÉRT ÉS JÓL-LÉTÉRT címmel megrendezett konferenciáján a tagállamok kinyilvánították, hogy elismerik azt, hogy a lelki egészség az emberi jogok egyike, mely képessé teszi a polgárokat arra, hogy jól-létben, egészségben minőségi életet éljenek. A lelki egészség elősegíti a tanulást, a munkavégzést és a részvételt a társadalom életében.
A konferencián elfogadott Paktum III. pontjában öt prioritási terület került meghatározásra. Az I. alpont a tagállamokat a depresszió és az öngyilkosság megelőzésére szólítja fel. A II. alpontja szerint az egész életre szóló lelki egészség megalapozása a korai életévekben történik. A mentális zavarok mintegy 50%-a serdülőkorban jelentkezik először. A fiatalok körében 10-20%-ra tehető a lelki zavarban szenvedők aránya, és ez az érték magasabb lehet a hátrányosabb helyzetű népességi csoportokban.
A Paktum a politikai döntéshozókat és az érintetteket cselekvésre szólítja fel a fiatalok lelki egészsége, ill. a lelki egészség és az oktatás vonatkozásában, beleértve a következőket:
– Korai beavatkozásra lehetőséget adó rendszerek kialakítása az oktatási rendszer keretei között;
– A szülői készségeket támogató programok kialakítása;
– A lelki egészséggel és jól-léttel foglalkozó szakemberek képzésének támogatása az egészségügyi, oktatási, ifjúsági és más releváns szektorokban;
– A szocio-emocionális tanulásnak a beiskolázás előtti oktatás és az iskolák tantervi és tanterven kívüli tevékenységeibe, ill. kultúrájába történő integrációjának elősegítése;
– A fiatalok bántalmazásának, megfélemlítésének, az ellenük irányuló erőszaknak, ill. a társadalmi kirekesztésnek a megelőzését szolgáló programok létrehozása;
– A fiatalok oktatásból, kultúrából, sportból és foglalkoztatásból történő részesedésének támogatása.
A Paktum V. pontja rögzítette azt is, hogy küzdeni kell a megbélyegzés és a társadalmi kirekesztés ellen, ugyanis a megbélyegzés kockázati tényezője és egyúttal következménye a mentális zavaroknak, és gátolhatja a segítség-keresést és a gyógyulást. 
A Paktum munkájában a meghatározott öt prioritás mentén, tematikus konferenciákon keresztül érvényesül a közösen kitűzött cél, egy lelkileg egészségesebb, gazdaságilag versenyképesebb Európa megteremtése érdekében. A Bizottság, az adott ország kormányzati szerveivel, valamint nem-kormányzati szervezetekkel közösen öt tematikus konferenciát szervezett, melyek közül az első „A fiatalok lelki egészsége és a lelki egészség az oktatásban” címmel (Stockholmban, 2009. szeptember 29–30. között került megrendezésre.
Az UNICEF a világ gyermekeinek helyzetéről szóló 2011-es jelentésében rámutat arra, hogy a becsült adatok szerint a világ fiataljainak 20 %-a küzd valamilyen mentális vagy viselkedési problémával. A depresszió globálisan a legnagyobb arányban előforduló betegség a 15-19 év közötti tinédzserek körében, a 15-23 év közötti fiatalok körében pedig az öngyilkosság a harmadik leggyakoribb halálozási ok. A világon körülbelül 71.000 tizenéves követ el öngyilkosságot évente, a kísérletek száma ennek 40-szerese. A szellemi rendellenességek körülbelül fele 14 éves kor alatt alakul ki, 70%-a pedig 24 éves korig.
A kezeletlen mentális egészségügyi problémák a fiatalok körében együtt járnak az alacsony iskolázottsággal, a munkanélküliséggel, a droghasználattal, a kockázatkereső magatartással, a bűnözéssel, a nem megfelelő öngondoskodással, ezek a tényezők pedig az élethosszig tartó betegség kialakulását és/vagy a korai halálozást is eredményezik.
A jelentés szerint a mentális egészségügyi problémák kialakulásának alapjául a gyermekkori bántalmazás, a családi, iskolai, szomszédsági erőszak, a szegénység, a társadalmi kirekesztettség, valamint az oktatáshoz való hátrányos hozzáférés is szolgálhat. Kockázati tényezőként jelenik meg és növeli a fiatalok veszélyeztetettségét a családon belüli erőszak, valamint minden pszichológiai problémákkal kísért társadalmi feszültség, amely humanitárius, fegyveres, vagy természeti katasztrófa nyomán jön létre. A mentális egészségügyi problémákkal küzdő fiatalok megbélyegzése, valamint az emberi jogaik megsértése tovább erősíti ezeket a káros következményeket.
Az UNICEF értékelése alapján a mentális egészségügyi problémák társadalmi tudatosítása, valamint a fiatalok szélesebb körű szociális támogatása alapvető és nélkülözhetetlen a hatékony megelőzéshez és segítségnyújtáshoz. A tizenévesek mentális egészségének megőrzése a szülőkkel, a családdal, az iskolákkal és a közösségekkel kezdődik. A mentális problémáik hatékony enyhítésére az érzelmi nehézségek korai felismerése és a képzett – nem feltétlenül egészségügyi – szakemberek által nyújtott „pszichoszociális” támogatás lehet képes.
Tekintettel a fennálló fogalmi ellentmondások tisztázatlanságára, ismételten fel szeretném hívni a figyelmet a pszicho-szociális fogyatékossággal élő személyek jogainak védelmével kapcsolatos nemzetközi kötelezettségvállalásokra is. A Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló Egyezmény 1. cikke egyfajta definíciót ad a fogyatékossággal élő személyekre vonatkozóan, nem határozza meg konkrétan, hogy kik a fogyatékossággal élő emberek. Már a preambulum hangsúlyozza, hogy „a fogyatékosság egy változó fogalom, továbbá, hogy a fogyatékosság a fogyatékossággal élő személyek és az attitűdbeli, illetve a környezeti akadályok kölcsönhatásának következménye, amely gátolja őket a társadalomban való teljes és hatékony, másokkal azonos alapon történő részvételben.” Az Egyezmény 1. cikke erre építve határozza meg, hogy „Fogyatékossággal élő személy minden olyan személy, aki hosszan tartó fizikai, értelmi, szellemi vagy érzékszervi károsodással él, amely számos egyéb akadállyal együtt korlátozhatja az adott személy teljes, hatékony és másokkal egyenlő társadalmi szerepvállalását.”1
Az Egyezmény aktív szerepet szán a civil társadalomnak. Előírja, hogy a fogyatékossággal élő személyeknek képviseleti szervezeteiken keresztül biztosítani kell a részvételi lehetőséget a végrehajtásra irányuló jogalkotás és politikák kidolgozása és végrehajtása során, továbbá a fogyatékos személyeket érintő kérdésekkel kapcsolatos más döntéshozatali eljárásokban, valamint az ellenőrzési folyamatok megvalósulása tekintetében. Így érvényesülhet a semmit rólunk nélkülünk elve, amely végig kíséri a fogyatékos emberek legkülönbözőbb mozgalmainak legkülönbözőbb akcióit. Ez az elv adta az esszenciáját a Befogadó társadalom alapja a diszkriminációmentességgel párosuló pozitív cselekvés címet viselő Madridi Nyilatkozatnak is, melyet az Európai Fogyatékosügyi Kongresszus 2002-ben fogadott el.
Az Egyezmény 7. cikke a fogyatékossággal élő gyermekek jogainak védelme érdekében hangsúlyozza, hogy „a részes államok minden szükséges intézkedést meghoznak, hogy a fogyatékossággal élő gyermekek számára más gyermekekkel azonos alapon biztosítsák valamennyi emberi jog és alapvető szabadság teljes körű gyakorlását.” Az egészségüggyel foglalkozó 25. cikkben pedig „a részes államok elismerik, hogy a fogyatékossággal élő személyek jogosultak a lehető legmagasabb színvonalú egészségügyi ellátásra a fogyatékosság alapján történő bármiféle hátrányos megkülönböztetés nélkül. A részes államok minden szükséges intézkedést megtesznek, hogy a fogyatékossággal élő személyek hozzáférjenek a nemhez igazodó egészségügyi szolgáltatásokhoz, beleértve az egészséghez kapcsolódó rehabilitációt. A részes államok különösképpen: 
b) biztosítják a fogyatékossággal élő személyek számára kifejezetten fogyatékosságuk miatt szükséges egészségügyi szolgáltatásokat, beleértve a betegség korai felismerését és – szükség esetén – a beavatkozást, valamint a további fogyatékosságok előfordulásának minimalizálására és megelőzésére kialakított szolgáltatásokat, a gyermekek és idősek körében is;
c) biztosítják ezeknek az egészségügyi szolgáltatásoknak a lehető legközelebbi hozzáférhetőségét az emberek saját közösségeihez, beleértve a vidéki területeket is;
d) kötelezik az egészségügyi szakembereket, hogy a fogyatékossággal élő személyek számára ugyanolyan színvonalú ellátást biztosítsanak, mint mások számára, beleértve a szabad és tájékoztatáson alapuló hozzájárulás alapján nyújtott ellátást - többek között - a fogyatékossággal élő személyek emberi jogaira, méltóságára, autonómiájára és szükségleteire vonatkozó tudatosság felkeltésével a képzésen, valamint az állami és magán egészségügyi ellátás etikai normáinak közzétételén keresztül.”

A gyermekpszichiátriai ellátás problémái Magyarországon
1. Szakemberhiány 
A Magyar Gyermekneurológiai, Idegsebészeti, Gyermek és Ifjúságpszichiátriai Társaság Gyermek és Ifjúságpszichiátriai Szekciójának (Gyermek- és ifjúságpszichiátriai Társaság) elnökének véleménye szerint a gyermek- és ifjúságpszichiátriai ellátás hazánkban súlyos elmaradást mutat. A WHO a gyermek- és ifjúságpszichiáterek létszámát egy országon belül a felnőtt pszichiáterekéhez javasolja viszonyítani, és annak 20 %-ában határozza meg. Bár Magyarországon a felnőtt pszichiáterek lakosságra viszonyított száma is igen alacsony – meg sem közelíti az európai elvárásokat – a hazai gyermekpszichiáterek létszáma még annak 10 %-át sem éri el. Ennek ellenére a gyermekpszichiáter szakma nem szerepel a szaktárca által hiányszakmának minősítettek között, míg pl. a pszichiátria és a gyermekgyógyászat igen. Az elnök úr tájékoztatása szerint a szakorvosok nagyon egyenetlen területi elosztásban dolgoznak. A gyermekpszichiátriai ellátás multidiszciplináris team munkát igényel (gyermekpszichiáterek, klinikai gyermek szakpszichológusok, gyógypedagógusok, szociális munkások, különféle pszichoterapeuták együttműködését), s egy egyszemélyes szakrendelés ezt a feladatot ellátni nem tudja. Álláspontja szerint azokban a megyékben, ahol csupán egyetlen szakorvos van, sérül a gyermekeknek, serdülőknek és közvetve a családoknak a megfelelő betegellátáshoz való joga.
Rámutatott arra, hogy a rezidens rendszer bevezetése óta 2010-ig, a rezidenseket a két éves törzsképzésük alatt központi (minisztériumi) keretből fizették, majd azt követően kellett a területen státuszt keresni nekik. A törvénymódosítást követően – 2010 óta – viszont, csak akkor lehet az egyetemeken rezidens helyet meghirdetni, ha van olyan intézet (kórház, szakrendelő), amely már a törzsképzés idejére is szerződést köt velük, és erre az időre is fizeti illetményüket.
A számos nehézséggel küzdő egészségügyi ellátók lehetőleg minden területen igyekeznek leszorítani az orvosok létszámát, a legtöbb kórházban, rendelőintézetben létszámstop van, és egyáltalán nem érdekük, hogy olyan ellátásra, amellyel kapcsolatban nincs is nevesített ellátási kötelezettségük, új álláshelyeket létesítsenek. 
A tapasztalatok azt mutatják, hogy a végzős orvostanhallgatók szívesen választják a gyermek- és ifjúságpszichiátriai specializációt, a korábban meghirdetett rezidens helyekre minden évben többszörös volt a túljelentkezés. 
Véleménye szerint a gyermekpszichiátriai szakorvosok száma nem elsősorban a képzési idő könnyítésén vagy lerövidítésén múlik (mely 4 évnél rövidebb alap szakvizsga esetén nem is lehet), hanem azon, hogy a képzési idő alatti ki fizeti illetményüket, ill. lesz-e állásuk a szakképzés befejezésekor. E célból vagy nevesíteni kellene az ellátási kötelezettséget a törvényben, ezzel kikényszerítve az egészségügyi ellátóktól azt, hogy kérjenek az OEP-től kapacitást a gyermekpszichiátriai szakellátásra, és ennek alapján kérjenek rezidens helyeket az egyetemektől, vagy a gyermek és ifjúságpszichiátriai rezidenseket a képzési idejük teljes időtartamára központi keretből kellene finanszírozni.
A fenti álláspontot osztja a Magyar Pszichiátriai Társaság is. Mivel gyermek- és ifjúságpszichiátriai betegellátási kötelezettsége még a nagyobb városokban (Kalocsa, Kiskunfélegyháza, Tata, stb.) működő rendelőintézeteknek sincs, így azok ilyen szakrendelések befogadását nem is kérték az OEP-től. A Szakképzési Korm. rendelet szerint az új szakorvosképző-rendszerbe viszont csak az az orvos léphet be, akinek munkahelye van, ahol fizetik a munkabérét a kiképzőhelyeken töltött időre is. Mivel nincs megpályázható állás a rendszerbe belépni kívánóknak, ezért az egyetemek nem, vagy csak az üres álláshelyek erejéig (1-2 rezidens hely) hirdetnek meg rezidens felvételt e szakterületen. Olyan városokban, ahol jelenleg nincs gyermekpszichiáter szakorvos (aki kiképzőnek, tutornak alkalmas), a rendelőintézetnek/kórháznak 5 évig kellene fizetni a szakorvos jelöltet, amíg végre munkába állíthatja. Ott, ahol van akkreditált pszichiátriai és gyermekgyógyászati osztály, a jelölt másfél évet is letölthet, és ez beszámítható a képzésébe.
A Társaság elnöke szerint a kiképzendők számának emelését úgy lehetne segíteni, ha a szakorvos jelöltek munkabérét a végzést követő három és fél éven át központi keretből finanszíroznák. Ennyi időt viszont minimum szükséges gyermek és ifjúságpszichiátriai osztályon és szakambulancián eltölteni ahhoz, hogy a jelölt megfelelő szakismeretekhez jutva önálló szakorvosként dolgozhasson.
A Heim Pál Gyermekkórház Gyermekpszichiátriai Osztályán tett helyszíni látogatás során a főorvos asszony arról számolt be, hogy a kórház személyi állománya teljes mértékben feltöltött, a gyermekpszichiáterek mellett 5 pszichológus is dolgozik az osztályon, az orvosok munkáját szociális munkások és 17 nővér segíti teljes, illetve részmunkaidőben. A tárgyi feltételek adottak mind az adminisztrációhoz, mind a gyógyító tevékenységhez. Tapasztalatai szerint lenne érdeklődő a gyermekpszichiáter szakma iránt, de a képzés jelenlegi formája (ti. ráépített képzés) visszatartó erőként hat. A szakember hiány okaként a hosszú képzési időt jelölte meg, a gyermekpszichiátria 6 éves képzési ideje nem vonzó a fiatal orvosok számára, emellett más szakterületen végzett orvos pl. gyermekgyógyász átképzése/továbbképzése jelenleg nem lehetséges, egy szakorvosnak ugyanúgy a 6 évet el kell végeznie. 
A Szegedi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinikája igazgatójának tájékoztatása szerint a Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztályon és a hozzá csatlakozó 3 szakambulancián 7 szakorvos, 2 gyakornok és 2 rezidens orvos dolgozik. További szakorvosi helyek hiányában nehézséget jelent a 2 éves rezidensi idő letöltése után a szakorvos jelöltek szakvizsgához szükséges 3 éves továbbfoglalkoztatása.
Az osztályon 15 ápoló (3 diplomás ápoló, 10 szakápoló, 2 segédápoló) dolgozik. Számuk az osztály sajátosságait is (3 szint) figyelembe véve igen alacsony. A személyzeti létszámstop miatt az ápolók számának emelésére nincs lehetőség, sőt még a megüresedő álláshelyek betöltése is nagy ellenállásba ütközik a Klinikai Központ részéről. Az osztály és az ambulanciák szakemberei rendszeresen kapcsolatban állnak a gyermek-háziorvosi hálózattal. A szakorvosok – havonta egy alkalommal– akkreditált gyermekpszichiátriai továbbképzést tartanak, melyekre a területen dolgozó orvosok, védőnők is kapnak meghívót. A gyermekjóléti központ egy ún. kapcsolattartó szociális munkása minden héten egy délelőttöt az osztályon tölt, ahol átbeszéli az orvosokkal a szociális vonzatú eseteket, és segít a hazabocsátott betegek területi szociális ellátásában. Az osztályon emellett 2 szociális munkás dolgozik.
A győri Petz Aladár Megyei Oktató Kórház főigazgatója arról tájékoztatott, hogy a Gyermekpszichiátriai és Mentálhigiénés Gondozó személyi állományából jelenleg az optimális ellátáshoz további 1 orvos, 3 gondozónő, 1 fő pszichopedagógus hiányzik. Az Ifjúsági Mentálhigiénés Rehabilitációs részlegen a személyi feltételek a törvény által előírt minimumfeltételnek megfelelnek, de az optimális szintű betegellátáshoz 1 gyermekpszichiáter, 3 szakdolgozó, 1 foglalkoztató szakember hiányzik a részlegről. Az alapellátásban dolgozókkal napi szintű és jó a kapcsolat. A kórházban szociális munkás dolgozik, akár azonnali gyermekvédelmi intézkedést lehetővé téve. A pedagógiai vonallal is folyamatos a kapcsolattartás a közös esetek kapcsán.
Álláspontja szerint a gyermek- és ifjúsági ellátórendszer problémái – az egészségügy keretien belül, állami ellátásban dolgozó szakemberek számára gondolva – elsődlegesen e területen észlelhető súlyos fokú szakemberhiányból adódnak, de az optimális tárgyi feltételek sem minden ellátó egységben adottak.
A gyulai Pándy Kálmán Kórháztól kapott tájékoztatás szerint az osztályon két pszichiáter, a megyében összesen 3 gyermekpszichiáter dolgozik. Jóval több orvosra lenne szükség, azonban a kórház – anyagi forrás hiányában – nem tud rezidens helyet meghirdetni. Egy szakorvosjelöltjük ugyan két év múlva megszerzi a gyermekpszichiáter szakvizsgáját, azonban jelenleg – orvoshiány miatt – a pszichiátriai osztályon dolgozik.
A Pécsi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinikájának igazgatója arról tájékoztatott, hogy a közelmúltban két gyermekpszichiáter dolgozott a klinikán, azonban jelenleg nincs alkalmazásban gyermekpszichiáter szakorvos. Több mint fél éve keres az intézmény orvost a megüresedett helyekre, azonban az országos hiány miatt sikertelenül. Kiemelte, hogy a Dunántúlon jelenleg nincs fekvőbeteg ellátást nyújtó aktív gyermekpszichiátriai osztály.
A debreceni Kenézy Kórház ügyvezetője úgy tájékoztatott, hogy a Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztály szakmai ellátottsága: 2 fő gyermekpszichiáter szakorvos (több szakvizsga), 1 fő szakorvosjelölt, externista ügyeletvállalók, 1 fő pszichológus, megfelelő létszámú gyógypedagógus és foglalkoztató terapeuta, 7 fő nem kórházi állományú gyógypedagógus, 5 fő nem kórházi állományú gyógypedagógiai asszisztens, 1 fő adminisztrátor. 
A Megyei Gyermek Ideggondozó szakmai ellátottsága (100.000 fő): 2 fő gyermekpszichiáter szakorvos (több szakvizsga), 1 fő pszichológus, 2 fő asszisztens. Az Autizmus Ambulancián pedig 2 fő pszichológus dolgozik.
Az igazgató álláspontja szerint a probléma alapja, hogy Budapest, Szeged, Debrecen és Gyula kivételével nincsenek gyermekpszichiátriai osztályok. A szakképesítés önálló szakvizsgaként szerezhető meg, de ennek ellenére nincs gyermekpszichiátriai tanszék. Az országban négy akkreditált kiképző hely van. A több éves szakmai gyakorlatot, a kiképző helytől távol élő kollégák nehézségek árán tudják letölteni. A felmérések szerint 166 gyermekpszichiáter szakorvos közül 62 fő dolgozik a magyar egészségügyben. A szakma elöregedése miatt (26 nyugdíjas,), a külföldön munkát vállalók (17 fő) és a családvédelmi intézményekbe átigazolt dolgozók miatt, illetve azért, mert néhány szakember csak magánrendelésben dolgozik, az egészségügyben egyre kevesebb a gyermekpszichiáter szakorvos.
Álláspontja szerint a gyermekpszichiátria említett nehézségeit a szakorvosképzés átszervezése, a képzési lehetőségek segítése oldja meg. Évente legalább 15 fő szakvizsgázóra lenne szükség, ehelyett 2-4 fő tesz szakvizsgát. A szakorvos képzést tovább segítené, ha a gyermekpszichiátria hiányszakma minősítést kapna. 

2. Gyermekpszichiátriai osztályok, ágyak 
A Gyermek- és ifjúságpszichiátriai Társaság elnöke arról tájékoztatott, hogy a regionális szakfőorvosok 2010-es jelentése szerint számos 100.000 feletti lakost ellátó kistérségben egyáltalán nem igényelnek még a nagy rendelőintézetek sem gyermekpszichiáter rezidens helyet, mert ezt a típusú szakellátás nem tartják fontosnak, s nincs törvényben megjelölt ellátási kötelezettségük nevesítve erre a szakterületre.
A fekvőbetegek ellátásának területén általában súlyos kapacitáshiány figyelhető meg. Az országban 5 olyan gyermek- és ifjúságpszichiátriai osztály van (kettő Budapesten), ahol komplett gyermekpszichiátriai team szolgálja a betegellátást, s megfelel a lefektetett minőségi követelményeknek. A Dunántúlon, vagy az Észak-magyarországi régióban viszont egyetlen ilyen osztály sincs. Így ezeken a területeken helyben kiképezni sem lehet gyermekpszichiátereket. A gyermekpszichiátriai betegeket gyermekgyógyászati osztályok ad hoc ágyain vagy felnőtt pszichiátriai betegekkel együtt kezelik, minden gyermekpszichiáter szakorvosi felügyelet vagy konzílium nélkül, ami nem felel meg a „jó orvosi gyakorlat” szabályainak.
Hangsúlyozta, hogy az OPNI bezárásával a 30 ágyas gyermek és ifjúságpszichiátriai osztály kapacitását a Heim Pál Gyermekkórház és Rendelőintézet fogadta be, az életkori határ azonban a 0-14 éves kor felé tevődött, hiányzik a 14-18 éves betegek sürgősségi ellátása, ami a korábbi pszichiátriai integrációban megvolt. Véleménye szerint az osztály lényegesen jobb elhelyezést kapott, mint korábban volt.
Az OPNI gyermekpszichiátriai osztálya 2009 végén került a Nyírő Gyula Kórházból a felújított Heim Pál Gyermekkórház Delej utcai épületébe. Az osztály jelenleg szakambulanciát, nappali szanatóriumot, akut felvételes- és rehabilitációs részleget működtet, 15 aktív és 15 rehabilitációs ággyal. A 15 aktív ágyon folyik a sürgősségi és akut ellátás.
A kapott tájékoztatás szerint a Szegedi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinika Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztálya 24 aktív, 6 rehabilitációs és 12 nappali szanatóriumos ágyat működtet. Az osztályon az aktív ágyak kihasználtsága 85-95 %. A Klinika igazgatója célszerűnek tartaná az ágyszám emelését, ezzel csökkenthetővé válna a gyermekpszichiátriai betegségek esetében igen hosszúnak számító 5-8 hetes előjegyzési idő.
Az aktív és nappali szanatóriumos felvételeknek elmondása szerint gátat szab az osztályra jutó alacsony teljesítmény volumen korlát (TVK) is, mely szerint bizonyos számú kezelt beteg felett a társadalombiztosítás a további betegek ellátását már nem finanszírozza.
A Petz Aladár Megyei Oktató Kórházban az Ifjúsági Mentálhigiénés Rehabilitációs Részleg a III. sz. Pszichiátriai és Mentálhigiénés Osztály egy részlegeként működik 10 rehabilitációs ágyon.
A jelenlegi tárgyi feltételek a főigazgató tájékoztatása szerint nem teszik lehetővé, hogy a differenciált betegellátás elve maradéktalanul végrehajtható legyen a részlegen. Jelenleg 2 db 5 ágyas kórteremben látják el a betegeket. A rehabilitációs munkához szükséges foglalkoztatás tárgyi feltételei sem megfelelőek. Álláspontja szerint az alacsony ágykihasználtsági mutató inkább tükrözi a jelenlegi feltételek mellett biztonsággal és optimálisan ellátható betegszámot, mint a szolgáltatás iránti valós lakossági igényeket.
A Kenézy Kórház Rendelőintézet Egészségügyi Szolgáltató Nonprofit Kft. Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztályán 20 aktív és 30 rehabilitációs ágyon folyik Hajdú- Bihar megye gyermekpszichiátriai fekvőbeteg ellátása. A Megyei Gyermek Ideggondozó a járóbeteg ellátásra, az Autizmus Ambulancia pedig az autizmussal élő gyermekek diagnosztikájára és fejlesztésére szerveződött. 2004-ben a kórház területén épült egy önálló épület, ahol a gyermek pszichiátriai betegeket látják el. Az osztályon folyamatos, 24 órás betegellátás történik, a fekvőbeteg ellátás során 3-18 éves korú fiatalokat látnak el.
A SE I. sz. Gyermekgyógyászati Klinika Gyermekpszichiátriai Osztálya 20 aktív ággyal rendelkezik, a betegek elhelyezése mátrix-jelleggel történik, azaz a pszichés gondokkal küzdő gyermekek olykor krónikus testi betegek, vesebetegek, vagy éppen cukorbeteg gyermekek mellett fekszenek. Ezen elrendezés előnyös a mentális problémákkal küzdő gyermekek destigmatizációja szempontjából, ugyanakkor a nyílt osztály hátránya, hogy a skizofrén, agresszív, indulatos autista gyermekek fekvőbeteg ellátása nem megoldható. A főorvos asszony álláspontja szerint saját ápolószemélyzettel rendelkező önálló részleg kialakítására lenne szükség, valamint szintén nagy szükség lenne ún. high security részleg kialakítására is a súlyos pszichiátriai betegségben szenvedő fiatalok kezelésére.
A gyulai Pándy Kálmány Kórház Gyermekpszichiátriai Osztálya szintén 20 aktív ággyal rendelkezik a 3-14 éves korosztály gyógyítására.
A Vadaskert Kórház és Szakambulancia a jelen OEP ellátási szerződés szerint 40 aktív kórházi ágyat és 20 aktív ellátást nyújtó nappali kórházi férőhelyet működtet. A 40 aktív kórházi ágy (és a nappali férőhelyek) a betegek életkora és a betegségek jellege alapján összesen 6 részlegre tagozódik. Ezekből két részlegen történhet az akut felvétel: míg az egyiken a 10 év alatti gyermekeket fogadják, a másik részlegen 10-18 éves korig van lehetőség a felvételre. A kórház folyamatos üzemmódban dolgozik, minden műszakban gyermekpszichiáter szakorvosi ügyelet biztosított. A betegek jelentős része előjegyzés alapján (minden nap 12-13 óra között telefonos diszpécser szolgálaton, illetve interneten lehetséges a bejelentkezés az első ambuláns időpontra) a megbeszélést és adott esetben vizsgálatokat követően kerül valamelyik részlegen kórházi felvételre.
A Pécsi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinika igazgatójának tájékoztatása szerint az intézmény nem rendelkezik akkreditált gyermekpszichiátriai osztállyal, a gyermekeket mátrix rendszerben a Neuropszichiátriai Osztály látja el.
A nyíregyházi Jósa András Oktat6kórhábanz külön gyermekpszichiátriai osztály nincs, a gyermekek fekvőbeteg ellátása gyermekosztályon korcsoportos ápolás formájában történik 24 ágyon. A gyermekosztályán belül a gyermekpszichiátria betegellátás 20 éves múltra tekint vissza. Külön, elkülönített rész a 14 év alatt és 14-18 év közötti betegek részére jelenleg nincs. A készülő Pólus program keretén belül megvalósuló új gyermekellátó tömbben erre lesz lehetőség. Az osztályon mind fekvőbeteg mind járóbeteg ellátás történik. Az ellátást team végzi, melynek tagjai: 3 gyermekpszichiáter szakorvos, 3 pszichológus, szociális munkás, ás egy asszisztens. A járóbeteg rendelési órák száma: gyermekpszichiátria heti 30 óra, pszichológia heti 90 óra. 2010. évben ellátott járóbetegek száma gyermekpszichiátrián: 2004, pszichológián: 4004, fekvőbetegek száma pedig 393 fő volt.
A Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórháza és Észak-budai Egyesített Kórházaiban önálló, aktív gyermekpszichiátriai ellátást nyújtó osztály nincs, a volt Budai Gyermekkórház Gyermek Rehabilitációs Osztályán 25 ágyon folyik pszichiátriai rehabilitáció. 

3. Területi ellátási kötelezettség 
Az ÁNTSZ beutalási rendje szerint a Heim Pál Gyermekkórház Gyermekpszichiátriai Osztályának ellátási kötelezettsége a Közép-Magyarország Régióra terjed ki, azonban az ország szinte minden részéről érkeznek gyermekek és természetesen a kórház fogadja is őket. Ennek az az oka, hogy gyakorlatilag a Dunántúlon nincs gyermekpszichiátriai ellátás, Pécsett pedig a gyermekpszichiátriai osztálynak fél éve nincs szakorvosa. 
A főorvos asszony beszámolt arról is, hogy Debrecenben előfordult olyan eset, hogy megyén kívüli gyermeket nem fogadtak, majd miután a Heim Pál Gyermekórház nem tudta fogadni, a debreceni Kenézy Kórházba szállították vissza a gyermeket, ahol végül az ellátása megtörtént. Megszűnt a Budai Gyermekkórház, ahol rehabilitáció működött, főként figyelemzavaros gyermekekkel foglalkoztak ebben az intézményben. A gyermekkórház beolvadt a Szent János Kórházba, ahol szintén szakember hiány van, az egyetlen gyermekpszichiáteri állást a közelmúltban hirdették meg.
A szegedi Gyermekgyógyászati Klinika Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztályának ellátási kötelezettsége Csongrád és Bács-Kiskun megyékre terjed ki, a 2-18 éves korosztály számára sürgősségi betegellátást is végez.
A Petz Aladár Megyei Oktató Kórház 2007-ben területi ellátásra kötött szerződést, az ellátandó lakosságszám: 211. 896. (2010.júliusi adat). Ezen adattal számolva a jelenlegi ágyszám megközelíti a 10.000 lakosra lebontott, kívánatos rehabilitációs ágyszámot (0,6 ágy/l0.000 lakos), de el nem éri azt. A valóságban Nyugat-Dunántúl területén túl Közép-Dunántúlról is jelentkeznek betegek. Ezzel az intézményben fekvőbetegként ellátást kérő lakosságszám mintegy tízszeresére ugrik.
Tekintettel arra, hogy a Hajdú-Bihar megyét körülvevő hat szomszédos megyében nincs fekvőbeteg ellátó osztály, a debreceni Kenézy Kórház sürgős és súlyos esetekben a szomszédos megyékből is vesz fel betegeket.
A gyulai Pándy Kálmán Kórház ellátási területe Békés megyére terjed ki, de megyén kívülről is fogadnak betegeket; Bács-Kiskun megye és Jász-Nagykun-Szolnok megye bizonyos területeit is ellátják, mivel a környéken máshol nincs fekvőbeteg ellátás.
A Vadaskert Gyermekpszichiátria Kórház és Szakambulancia ellátási területéhez, ebbe Budapest, valamint további három régió lakossága tartozik, ami közel 5 millió lakost jelent. Az igazgató asszony jelezte, hogy a területi ellátási kötelezettség a gyermekpszichiátriai aktív kórházi ellátás vonatkozásában 4 éve került meghatározásra, de csak kismértékben fedi a valós helyzetet, pl. a Pécsi Tudományegyetem Gyermekklinikáján szakorvos hiányában jelenleg nem működik a gyermek-és ifjúságpszichiátriai osztály. 
Az Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Hetényi Géza Kórház-Rendelőintézet területi ellátási kötelezettsége a megyére terjed ki, az intézmény azonban nem rendelkezik fekvőbeteg-ellátást nyújtó gyermekpszichiátriai osztállyal, csak Gyermekpszichiátriai Szakrendelés és Gyermekpszichiátriai Gondozó működik. Gyermek- és ifjúságpszichiátriai sürgősségi ellátás sem biztosított, a szakrendelések időpontjában az akut eseteket azonnal fogadják, szükség esetén kórházi felvételre más intézményekben (Debrecen, Gyula) kerül sor.
A nyíregyházi Jósa András Oktatókórház területi ellátási kötelezettsége a megye területére, illetőleg Borsod-Abaúj-Zemplén Megyében Tokaj városára terjed ki. A mentális problémával küzdő gyermekek fekvőbeteg ellátása a gyermekosztályon belül történik.
A Magyar Pszichiátriai Társaság elnöke rámutatott arra, hogy a fekvőbetegeket ellátó komplex gyermek- és ifjúságpszichiátriai osztály 4 városban (Budapesten, Szegeden, Debrecenben és Gyulán) található, mindösszesen 126 aktív és 66 rehabilitációs ággyal. Ez a rászoruló gyermek és serdülőbetegek töredékének az ellátására alkalmas. Tovább rontja a helyzetet, hogy az intézményi teljesítmény volumenkorlátozás (TVK) miatt ez a néhány osztály sem tudja kapacitását kihasználni.

4. Sürgősségi ellátás
A Magyar Pszichiátriai Társaság elnöke szerint nagy gondot jelent a gyermek-és ifjúságpszichiátriai sürgősségi ellátás ma Magyarországon. A közvetlen veszélyeztető magatartást mutató gyermekek egy része gyermekosztályra, a 14-18 éves korosztály felnőtt pszichiátriai osztályra kerül. Álláspontja szerint a nagy gyermekgyógyászati centrumokhoz hasonlóan biztosítani kellene, hogy gyakorlott gyermekpszichiáter álljon rendelkezésre, konzultációs lehetőséget biztosítva a gyermekgyógyászatra illetve felnőtt pszichiátriai osztályra felvett pszichiátriai beteg gyermekek ellátáshoz.
A Heim Pál Gyermekkórházban tett látogatás során a főorvos asszony kiemelte, hogy nagy probléma a 14-18 éves korosztály sürgősségi pszichiátriai ellátásának hiánya. A közvetlen veszélyeztető magatartást tanúsító 14 év feletti pszichiátriai beteg kórházi felvétele a területileg illetékes felnőtt pszichiátriai osztályon történik, illetve úgy próbálják áthidalni a problémát, hogy a felnőtt osztályra való felvétel után megpróbálják elhelyezni a betegeket pl. a Vadaskert Gyermekpszichiátriai Kórházban, amennyiben van hely. A Heim Pál Gyermekkórház gyermekpszichiátriai osztálya állandó jelleggel telitett ugyan, de 14 év feletti gyermeket is felvesznek, amennyiben ellátása sürgős. A 14 éves kor alatti – szomatikus tüneteket nem mutató – krízisállapot esetében előzetes telefonegyeztetés után a kórház látja el a beteget. Szomatikus tünetekkel a 14 éves kor alatti krízis állapotok kezelését a területileg illetékes gyermekgyógyászati osztályok végzik. A Heim Pál Kórház ambulanciájára minden olyan 14 év alatti beteg irányítható, aki – az észlelő orvos szerint – pszichózisra gyanús állapotképet mutat. 
A Semmelweis Egyetem I. sz. Gyermekklinikáján a mátrix jellegű osztályszervezés nem tesz lehetővé az akut kórházi felvételt.
A Vadaskert Gyermekpszichiátriai Kórházban tett látogatás során az igazgató asszony kifejtette, hogy bár a kórház végez sürgősségi ellátást, álláspontja szerint a „sürgősség” fogalma a gyermek- és ifjúságpszichiátriai kórházi ellátásban egyelőre nem eléggé tisztázott. A gyermekpszichiátriai sürgősség megítélése és az ellátás formájának kidolgozása évek óta szakmai megbeszélések tárgyát képezi. Hangsúlyozta, hogy több gyermekpszichiátriai osztály nem rendelkezik a sürgősségi ellátás feltételeivel, amiből az következik, hogy az akut kórházi felvételek esetében a kórházak nem lehetnek tekintettel a területi felosztásra. Tapasztalata szerint a kórházban havi 1-2 sürgős eset fordul elő.
A Szegedi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinika igazgatójának tájékoztatás szerint az osztály napi 24 órában felvételes, pszichiátriai sürgősségi betegellátást is végez a 2-18 év közötti korosztály számára. 
A Petz Aladár Megyei Oktató Kórházban a sürgősségi gyermek- és ifjúságpszichiátriai ellátás a gyermekosztály és a felnőtt pszichiátriai ellátást végzők között létrejött konszenzus alapján történik. 14 év alatti sürgős esetet a gyermekosztály vesz fel. 14 év feletti, illetve egyedi esetekben 14 év alatti, szomatikus ellátást nem igénylő, de pszichés állapota miatt önmagára vagy másokra veszélyes agresszív gyermeket a felnőtt pszichiátriai osztály vesz fel, majd akut ellátás után továbbít szakellátásra. A rendelkezésre álló rehabilitációs ágyak egy részén szükségszerűen akut ellátás is történik, kényszerűségből, egyéb akut eseteket ellátni tudó gyermekpszichiátriai egység hiányában.
A Kenézy Kórház Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztályán 24 órás folyamatos betegellátás történik, a sürgősségi ellátási kötelezettsége Hajdú-Bihar megyére terjed ki.
A Jósa András Oktatókórház gyermekosztályán belül 24 órás gyermek-sürgősségi részleg működik, a gyermek- ás ifjúságpszichiátriai sürgősségi esetek ellátására is itt kerül sor.

5. A szülői jelenlét biztosítása
Heim Pál Gyermekkórházban lehetőség van arra, hogy a gyermeket az osztályra a szülővel együtt vegyék fel, főként szorongásos tünetek, illetőleg autizmus esetén ez szinte elengedhetetlen. A rehabilitációs részlegen mindössze egy szülő-gyermek szoba van fürdőszobával, ezért ha több gyermek esetében is indokolt a szülő felvétele, előfordul, hogy a szülő a gyermekkel együtt a betegágyon kerül elhelyezésre.
Ezzel szemben a Szegedi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinikáján a kisgyermekes anyáknak az elhelyezése – akiknek osztályos felvétele pszichoterápiás szempontból szükséges lenne – nem megoldott. Kényszerhelyzetben őket a rehabilitációs helyekre veszi fel az osztály, csökkentve az erre a profilra felvehető gyermek-serdülő betegek rehabilitációs esélyeit.
A debreceni Kenézy Kórházban ugyancsak nincs meg a feltétele, hogy a hospitalizált gyermek mellett a szülő is felvételre kerüljön, viszont a gyermek kapcsolattartása a külvilággal teljes mértékben biztosított (telefon, szeparált tartós látogatás, esztétikus környezet).
Semmelweis Egyetem I. sz. Gyermekgyógyászati Klinikáján a szülői jelenlétet térítés ellenében 7 szobában tudják biztosítani abban az esetben, ha a gyermek állapota ezt igényli. Krónikus beteg gyermek családját ingyenes tudják elhelyezni az osztály szomszédságában található Ronald Házban. A főorvos asszony jelezte, hogy több szülő-gyermek szobára lenne szükség.
A Vadaskert Gyermekpszichiátriai Kórházban két szülő-gyermek szoba is van, az 5 év alatti gyermeket a Kórház kizárólag szülővel együtt veszi fel. 
A gyulai Pándy Kálmán Kórház Gyermekpszichiátriai Osztályának vezető főorvosa arról tájékoztatott, hogy amennyiben a gyermek diagnózisa indokolja (súlyos értelmi fogyatékos, vagy autizmussal élő gyermekek esetében), az osztályra felveszik a szülőt is. Egy ún. anyás kórterem van, ahol egyszerre két gyermek hozzátartozóját tudják elhelyezni. Más diagnózis esetében a szülő térítés ellenében tartózkodhat bent.
A nyíregyházi Jósa András Oktatókórház gyermekosztályán a szülők benntartózkodhatnak gyermekük ellátása során. 

6. Gyermekpszichiátriai ellátás hatékonysága, komplexitása
A Heim Pál Gyermekkórházban tett látogatás során az ott dolgozó szociális munkás és gyermekpszichiáterek egyöntetű véleménye szerint egyre jobban működik a jelzőrendszer, a kórház szükség esetén azonnal felveszi a kapcsolatot a rendőrséggel, a bírósággal és a kórháznak is egyre többször küld jelzést a gyermekjóléti szakszolgálat. A szociális munkás emellett megjegyezte, hogy gyakran komoly vizsgálatot, utánajárást igényel a gyermeket látogatható szülő személyének megállapítása. Gyakran a beszerzett gyámhatósági határozatból, vagy bírósági ítéletből derül ki, hogy az egyik szülő felügyeleti jogát a hatóság megvonta.
A Szegedi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinika igazgatójának álláspontja szerint az országban a gyermek és ifjúságpszichiátriai ellátás – a szükségletekhez képest – rendkívüli mértékben alulreprezentált. Dunántúlon gyakorlatilag nem létezik komplett gyermek- és serdülőpszichiátriai fekvőbeteg osztály, így akkreditált szakorvos kiképzőhely sem. Vannak olyan megyék Heves megye, BAZ-megye, Nógrád megye, stb. ahol az egész terület gyermekpszichiátriai járó beteg ellátása heti néhány szakorvosi óraszámban történik, nem biztosítva ezzel a gyermekeknek és családoknak az őket megillető, szükséges szakellátást.
A győri Petz Aladár Megyei Oktató Kórháztól kapott tájékoztatás alapján a gyermek- és ifjúsági ellátórendszer problémái elsődlegesen e területen észlelhető súlyos fokú szakemberhiányból és az optimális tárgyi feltételek hiányából adódnak. A mai kor igényeinek talán jobban megfelelne a betegnek nagyobb szabadságot biztosító, alacsonyabb költségigényű, a társadalomban jobban elfogadott, kevésbé stigmatizáló, lakosság közeli nappali kórházas ellátási forma, komplex rehabilitációs módszerekkel.
A SE I. sz. Gyermekgyógyászati Klinika főorvos asszonya rámutatott arra, hogy a 14-18 év közötti fiatalok felnőtt pszichiátriai osztályon történő ellátása nem elfogadható. A serdülő korosztálynak nem megfelelő környezet a gyógyulást nehezítheti, e megoldás tehát szakmailag megkérdőjelezhető.
További problémát jelent az is, hogy a nevelési tanácsadók nagyon leterheltek, hosszabb terápiát nem vállalnak, ezért az ott dolgozó szakemberek nem tudják segíteni az egészségügyben dolgozó gyermekpszichiáterek munkáját. Fontos lenne az is, hogy a gyermekek iskolai problémáival, (tanulási nehézségek, társas beilleszkedési problémák) minél korábban és természetes feltételek között foglalkozzon a szakember, elsősorban az iskolapszichológus. Az iskolai mentálhigiénés gondozás hatékonyabbá tétele érdekében nagy szükség lenne az iskolapszichológusi hálózat fejlesztésére.
A Vadaskert Gyermekpszichiátriai Kórház igazgatójának álláspontja szerint a gyermekpszichiátriai ellátás nehézsége már nem annyira az infrastruktúra és a humán erőforrás hiányosságaival magyarázható, hanem sokkal inkább szervezési és finanszírozási problémákra vezethető vissza. Az egészségügyi, a szociális és oktatási intézményrendszer egymás felé meglehetősen átjárhatatlan, az alap és szakszolgálatok is alig kommunikálnak egymással. A mentális problémával küszködő gyermekek és gondozóik az intézmények között gyakran elvesznek, a különböző vélemények, kivizsgálások eredményének beszerzése során számos, gyakran feleslegesen megismételt iratanyag keletkezik. Egyre terjeszkedő intézmény és ellátó hálózat épül ki a gyermek köré, de mindez az együttműködés, egymásra hangoltság hiányának következményeként nagyon alacsony hatásfokkal működik. A gyermeket ide-oda küldözgetik, felülvizsgálják, integrálják vagy éppen szegregálják az ellátó hálózatban. Ugyanannyi ráfordítással jól kimunkált együttműködési formák során a gyermekpszichiátriai szakértelmet a gyermek természetes közegében lehetne hasznosítani és így a specializált ellátást célzottan alkalmazva jobb eredményeket elérni. A korszerű információs technológia, az E-medicina kínálta lehetőségek a kórházi ellátás területén is szakmai, szakmaszervezési előnyt jelenthetnének és a minőségi gyermekpszichiátriai ellátást segíthetnék. 
Hasonló álláspontra helyezkedett a Magyar Pszichiátriai Társaság elnöke is. Elmondása szerint a gyermek és ifjúságpszichiátriai ellátás strukturális, szervezési, humán erőforrás gondokkal küzd. A gyermekek ellátásban résztvevő egészségügyi, szociális és oktatási intézményrendszerek egymástól elszigetelten működnek, a rendszerek közti átjárhatóságot gyakran bürokratikus akadályok is nehezítik, így működésük alacsony hatásfokú.
A gyermekpszichiátriai járóbeteg-ellátást a megyénként létrehozott gyermek és ifjúságpszichiátriai egységek kialakításával látja biztosíthatónak. Itt komplex teamnek kellene működni, amelybe integrálódhatnának a gyermekellátás területén működő hálózatok szakemberei (gyermekpszichiáter szakorvosok, klinikai gyermek szakpszichológusok, gyógypedagógus, csoport- és családterapeuták, gondozónők, szociális munkások, stb.). Számos megyében még gyermekpszichiáter szakorvos sincs, vagy csak részállásban. Ezeknek a csonka ambuláns ellátó helyeknek a feltöltése szakemberekkel elengedhetetlen lenne a megfelelő ellátás biztosításához.

7. Nevelőszülőknél élő gyermekek gyermekpszichiátriai ellátása
Az emberi személyiség integritását fokozott kihívások érik a különböző jóléti intézményekben, ezért fontosnak tartottam, hogy tájékoztatást kérjek az egészségügyi intézményeken túl a gyermekvédelem intézményeitől is. A vizsgálatom keretében megkerestem Budapest Főváros Önkormányzatának Módszertani Gyermekvédelmi Szakszolgálatát és a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Gyermekvédő Intézet és Gyermekotthont a nevelőszülőknél élő gyermekek pszichiátriai ellátása vonatkozásában. 
A Fővárosi Módszertani Gyermekvédelmi Szakszolgálat adatai szerint a Nevelőszülői Hálózatban elhelyezett kiskorúak száma 2011 májusában 366 fő volt. A gyermekek 36%-a különleges szükségletű, közülük 32 fő sajátos nevelési igényű gyermek, ami az összes kiskorú 9%-át teszi ki. A Nevelőszülői Hálózat két pszichológust foglalkoztat főállásban. A nevelőszülői családok egy jelentős része, megközelítőleg a fele vidéken, Budapest agglomerációjában illetve Pest megye területén él. Néhány család költözés okán távolabbi megyékben él.
A családok elsősorban a Nevelőszülői Hálózat pszichológusainak segítségére számíthatnak, és ezt is veszik igénybe. A szakértői véleményekben megfogalmazott javaslatok alapján a nevelőszülők a nevelőszülői tanácsadók, valamint az oktatási-nevelési intézmények szakemberei javaslatára döntenek a különféle ellátást biztosító intézmények igénybe vétele mellett.
A tájékoztatás szerint a helyi Nevelési Tanácsadókat elsősorban az óvoda és iskola javaslatára, a gyermekek képességeinek felmérése, fejlesztésekre veszik igénybe, magatartási- és viselkedési zavarok kezelésére meglehetősen ritkán. A Nevelési Tanácsadók mellett szól a közelség, ugyanakkor kapacitáshiány miatt gyakran hosszú ideig kell időpontra várni, illetve az is megtörténik, hogy vidéken az átmeneti nevelt státuszra hivatkozva hárítják ellátási kötelezettségüket a Nevelési Tanácsadók. Jellemző, hogy inkább egy-egy vizsgálatot végeznek, hosszabb terápiát ritkán vállalnak, a nevelőszülői családok pedig egy idő után elmaradnak a hosszú várakozás miatt. A gyermekek a folyamatos terápiás segítséget az iskolákban kapják meg az ottani fejlesztő pedagógusoktól és pszichológusoktól.
A Nevelőszülői Hálózat pszichológusainak segítségét általában a nevelőszülői családba történő beilleszkedés elősegítése, a veszteségek feldolgozása, a vérszerinti családdal történő kapcsolattartás elősegítése, a nehézségek feldolgozása, a származás és identitás kérdéseinek feldolgozása, serdülő- és kamaszkori problémák, nevelési nehézségek, nevelőszülők kompetenciájának erősítése. A gyermekek magatartás- és viselkedési problémáinak kezelése ritkábban történik a Hálózat pszichológusainál. Az itt dolgozó szakemberek mellett szól a gyermekek különleges élethelyzetének a pontos megértése, a rugalmas időpont egyeztetés, a terápiák folyamatosságának biztosítása, azonban igénybevételüket nehezíti időnként a nagyobb távolság, e probléma áthidalására vidéken (Abonyban) is foglalkoztat a Hálózat pszichológust.
A Szakszolgálat tájékoztatása szerint a nevelőszülőknél élő hiperaktivitás, viselkedés- vagy magatartászavar diagnózisú gyermekek ellátása elsősorban a gyermekpszichiátriai szakellátás keretében történik.
Jellemzően rendszeres kontroll biztosított és a gyógyszeres terápia megoldott helyi/kerületi, vagy fővárosi/megyei szinten. Legjellemzőbb a Heim Pál Gyermekkórház, a Vadaskert Kórház és a Budai Területi Gyermekkórház rendeléseinek felkeresése.
A tapasztalatok szerint a gyermekek gyógyszerrel történő ellátása megfelelő, ugyanakkor a gyógyszeres terápiát kiegészítendő más terápiás segítséget nem, vagy csak alig kapnak a gyermekek. Alig néhány eset ismert, amikor a gyermek játék- vagy szocioterápiában részesült, az általában havi-kéthavi találkozások kimerülnek a következő gyógyszeradag felírásában. Hosszabb, néhány napos vagy egyhetes kivizsgálások történnek ugyan, ennek keretében megoldott terápiás segítség is, de ez nem jelent folyamatosságot a dolog jellegéből adódóan.
Összességében a gyermekek szakszerű segítséget a Nevelőszülői Hálózat pszichológusain túl az iskolai, óvodai pszichológusoktól és fejlesztőpedagógusoktól kapnak, a Nevelési Tanácsadókban és a gyermekpszichiátriai rendeléseken inkább állapotuk felmérése, a rendszeres kontroll és a szükséges gyógyszerek beállítása és biztosítása történik meg. Valós hiányként élik meg azonban mind a gyerekek, mind a családok és a szakemberek a célzott és folyamatos terápiás lehetőségek hiányát.
A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Gyermekvédő Intézet és Gyermekotthon igazgatója arról számolt be, hogy a nevelőszülőknél nevelkedő gyermekek közül 35 fő részesül gyermekpszichiátriai ellátásban (12 fő gondozási helyéhez közeli településen részesül ellátásban, 23 fő a megyeszékhelyen, Szolnokon kapja meg a megfelelő ellátását). A 35 főből 33 fő gyógyszeres kezelésben részesül. 22 fő a területileg illetékes nevelési tanácsadóban pszichológiai megsegítésben részesül, 10 fő a saját iskolájában részesül pszichológiai segítésben, 3 fő gyermekneurológiai ellátást kap, 9 fő pedig a Megyei Gyermekvédelmi Szakértői Bizottságnál részesül pszichológiai megsegítésben.
A nevelőszülőknél elhelyezett gyermekeket a családot támogató szakemberek – hivatásos gyám, nevelőszülői tanácsadó, gyámi tanácsadó – folyamatosan látogatják és egyeztetnek a gyermek állapotát, viselkedését illetően. A kijáró szakemberek kikérik a nevelőszülők véleményét a gyermek/ek magatartásával, tanulmányi előmenetelével kapcsolatban, folyamatosan nevelési tanácsok adásával történik a segítségnyújtás. Problémásabb gyermek esetében egyéb szakemberek bevonására és egyéb vizsgálatok megkérésére is sor kerül, p1. korrepetáló pedagógus felkutatása, nevelési tanácsadó vizsgálatának megkérése, pszichés megsegítés kérése, pedagógiai intézet vizsgálatának megkérése, pszichiátriai vizsgálat, gondozás igénybevétele.
A szakszolgálatnál lehetőség van pszichológiai vizsgálatra és terápiára mind a gyermek, mind a nevelőszülő részére.
A nevelőszülők többsége elfogadja a szakszolgálat által nyújtott segítséget, azonban az utazással és a gyermek rendszeres kísérésével járó feladatok problémát jelenthetnek. Ezért több esetben a nevelőszülő lakóhelyéhez közeli nevelési tanácsadókban kérjük a gyermekek megsegítését.
Az intézmény gyógypedagógusa hetente 4-4 órában foglalkozik a lemaradással küzdő óvodáskorú és kisiskolás korú gyermekek képességfejlesztésével. Lehetőség van egyéni és kiscsoportos foglalkozásra, fejlesztésre. Ez 17 (10 iskolás és 7 óvodás) főt érint.
A nevelőszülőknél elhelyezett, átlagosnál aktívabb gyermekek esetében lehetőség van a területileg illetékes nevelési tanácsadókban pszichoterápiás megsegítés igénybevételére. A hiperaktivitás megállapítása érdekében a Megyei Pedagógiai Intézet vizsgálata nyújt segítség, illetve háziorvosi beutalóval gyermekneurológiai, gyermekpszichiátriai kivizsgálás is segítséget nyújt a gyermekek állapotának feltérképezésében.
A gyermekpszichiátriai ellátást csak a megyei kórházban lehet igénybe venni, ami egyrészt a földrajzi távolság, másrészt a telítettség miatt jelent problémát. Jász-Nagykun-Szolnok megyében gyermek- és serdülőpszichiátriai osztály – ahol kórházi körülmények között megfigyeléses kivizsgálás történhet – nincs, ezért szükség esetén Debrecenbe, Gyulára, Budapestre kell a gyermekeket elszállítani. 

A fenti kérdések vonatkozásában a nemzeti erőforrás miniszterének álláspontját is kikértem, aki válaszában elismerte, hogy hazánkban nem áll rendelkezésre a hatékony ellátást biztosító szakember hálózat és infrastruktúra. Ennek következtében jelenleg a betegek túlnyomó többsége nem jut megfelelő gyermekpszichiátriai diagnosztikához és terápiához az ellátóhelyek hiánya és területi egyenetlensége miatt. A gyermek és ifjúságpszichiátriai ellátás elérhetősége, és az ott dolgozó szakemberlétszám fejlesztésre szorul, különös tekintettel arra, hogy a nemzetközi szakirodalom 2020-ra a gyermekpszichiátriai megbetegedések előfordulása megduplázódását jelezte előre.
Rámutatott arra, hogy a gyermek- és ifjúságpszichiátriai ellátás Magyarországon igen egyenetlen eloszlású. Az országban 6 olyan gyermek- és ifjúságpszichiátriai osztály van - ebből több Budapesten - ahol komplex gyermekpszichiátriai team szolgálja a betegellátást. Jelenleg hazánk több térségében egyetlen egészségügyi szolgáltató sem végez gyermekpszichiátriai fekvőbeteg-ellátást, azaz több térség marad teljesen ellátatlanul.
Speciális problémát jelent az akut krízishelyzetben lévő, szuicid kísérletet elkövető, súlyos pszichotikus, drogbeteg gyermekek és serdülők sürgősségi ellátása. A gyermekpszichiátriai osztályos ellátást igénylő esetek gyermekpszichiátriai osztály hiányában általában a gyermekgyógyászati osztályon, vagy felnőtt pszichiátriai osztályon kerülnek ellátásra.
Hangsúlyozta, hogy az ellátás javítása érdekében az Egészségügyért Felelős Államtitkárság a Semmelweis Tervben kiemelten foglalkozik a gyermekpszichiátria ellátás fejlesztésének koncepciójával. A Semmelweis Tervben térségenként koncentráltan, de nem feltétlenül a térségi központban javasolja a gyermekkort érintő szakmacsoportok és szubspecialitások, közöttük nevesítve a gyermekpszichiátriai ellátás megszervezését.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
A törvény a közszolgáltatást végző szerv fogalmát nem határozza meg, azt az ombudsmani gyakorlat formálta és alakította ki. Az ombudsmani gyakorlat közszolgáltatóknak tekinti a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe.2 A közszolgáltatás a lakosság nagy részét érinti, vagyis a közszolgáltatás tömeges jellegű és általában valamely alapszükségletet elégít ki. Az Eftv. 1. § (2) bekezdésének b) pontja szerint egészségügyi közszolgáltatás: a részben vagy egészben a központi költségvetés és az Egészségbiztosítási Alap terhére finanszírozott egészségügyi szolgáltatás. A fentiek alapján az ombudsmani gyakorlat közszolgáltatást végző szervek körébe tartozónak tekinti az egészségügyi intézményeket, amelyekre az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Obtv. hatásköri szabályai értelmében – egyértelműen kiterjed.

A preventív jogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat3 alapján az állampolgári jogok biztosa mandátuma keretei között marad abban az esetben, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalbóli eljárás keretében – a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében – a jogalkalmazói tevékenység vizsgálatával szoros összefüggésben – áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi a jogalkotó vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatos alkotmányossági aggályokat. Az ombudsman-intézmény egyik jellegadó sajátossága ugyanis az, hogy az országgyűlési biztosnak – az Obtv. keretei között – relatív szabadsága van saját feladata, hatásköre (így a hatásköri határok) értelmezésére, a legalapvetőbb jogállami alkotmányos érték, az emberi jogok védelmének érdekében.

II. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
1. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlata által követett értelmezés szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak a biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.4
2. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Az Alkotmánybíróság autentikus jellegű értelmezése szerint emberi méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés) az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.5
Az alkotmánybírósági gyakorlat kiemeli, hogy az emberi méltósághoz való jog az ún. általános személyiségi jog egyik megfogalmazásának tekinthető. Az általános személyiségi jog „anyajog”, azaz olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható.6 Az általános személyiségi jognak fontos elemét képezi az önrendelkezés szabadsága, az önrendelkezéshez való jog, amely – mint az összes ún. különös személyiségi jog – elsősorban az egyén autonómiáját, döntési szabadságát védi.
Az Alkotmány maga külön nem nevesíti a betegek jogait, de az emberi méltósághoz való jogból, és az önrendelkezési jogból levezethetőek. A betegek jogaira vonatkozó lényeges, garanciális rendelkezéseket az Eütv. tartalmazza, amely – többek közt – nevesíti az egészségi ellátáshoz való jogot, a beteg emberi méltósághoz való jogát.
Lényeges szempont, hogy a beteg, egészségügyi ellátásra szoruló személyek e helyzetüknél fogva eleve kiszolgáltatott – nem egy esetben sajnálatos módon „alárendelt” – helyzetben vannak az egészségügyi intézményekkel, adott esetben a hatóságokkal szemben, jogaik különösen sérülékenyek. Mindebből következően az államtól nemcsak az egészségügyi intézményrendszer fenntartása és működtetése várható el, hanem alkotmányos kötelezettsége kiterjed az egészségügyi ellátásra szoruló személyek alapvető jogai védelmére, az egyenlő bánásmód követelményének betartatására.
3. A gyermekek koruknál fogva a társadalom azon csoportjaihoz tartoznak, akiknek jog- és érdekérvényesítési képessége gyengébb, mint más társadalmi csoportoknak, ezért alkotmányos jogaik védelme fokozott figyelmet és intézkedési, beavatkozási hajlandóságot követel az állam részéről. Az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglaltak szerint a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. Az alkotmányi felsorolás (család, állam, társadalom) – ahogyan azt már korábbi jelentéseimben is megállapítottam7 – egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen a családtól kell a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia. Ezt egészíti ki, meghatározott esetekben pedig pótolja, illetve helyettesíti az állami intézményvédelem. Az állam alatt nem pusztán a Magyar Államot, mint jogi személyt kell jelen esetben érteni, hanem – a különböző jogszabályokban meghatározott feladat- és hatáskörében eljárva – valamennyi, ezért tételesen meg nem határozható állami- és önkormányzati szervet is. A gyermeknek e joga tehát megalapozza az állam alkotmányos kötelességét a gyermek fejlődésének védelmére. 
4. Az Alkotmány 70/A. § (1)-(2) bekezdésében foglaltak szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. Az Alkotmánybíróság megállapította, az Alkotmány 70/A. §-ában megfogalmazott megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. 
Ahogyan arra már korábbi jelentéseimben8 is utaltam, a hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A.§ (1) bekezdése) és az esélyegyenlőség biztosítása, előmozdítása (70/A.§ (3) bekezdése) az állam számára eltérő jellegű, de szorosan összekapcsolódó feladatot, kötelezettséget jelent. A jogegyenlőség megteremtése, az egyenlő méltóságú személyként kezelés biztosítása elsődleges állami kötelezettség, míg az esélyegyenlőség elősegítése az állam részéről egy jogi lehetőséget biztosít. Lehetőséget, ugyanakkor bizonyos, valamely tulajdonságukból, állapotukból – így különösen az életkorukból, egészségi állapotukból, betegségükből, testi vagy szellemi fogyatékosságukból – adódó sajátos, kiszolgáltatott helyzetük miatt objektíve hátrányba kerülő személyek csoportjainál az állami beavatkozás nem fakultatív feladat: az állam itt köteles hatékony lépéseket tenni az eredendően és súlyosan egyenlőtlen helyzet felszámolására.
5. Az Alkotmány 70/D. § (1) és (2) bekezdése alapján a Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.
Az Alkotmánybíróság több határozatában értelmezte a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog tartalmát és korlátozhatóságát.9 Eszerint a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog alkotmányi követelményként értelmezendő: az államnak azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, hogy a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket biztosítja a polgárok egészséges életmódjához, életviteléhez.10 Az alkotmánybírósági gyakorlat utal arra is, hogy „[…] az államnak a 70/D. § (2) bekezdésben e jog megvalósulása érdekében meghatározott, az egészségügyi intézmények és orvosi ellátás megszervezésére irányuló kötelezettsége […] annyit feltétlenül jelent, hogy az állam köteles megteremteni egy olyan intézményrendszer működésének a garanciáit, amely mindenki számára biztosítja az egészségügyi szolgáltatások igénybevételének lehetőségét, azaz azt, hogy a szolgáltató intézmények hiánya miatt senki ne maradjon ellátatlanul.”
Az alkotmánybírósági gyakorlat ugyanakkor utalt arra is, hogy „az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás körében elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. Ilyennek volna minősíthető például, ha az ország egyes területein az egészségügyi intézményrendszer és az orvosi ellátás teljesen hiányozna.” Az Alkotmánybíróság olvasatában „az ilyen szélső eseteken túl azonban az Alkotmány 70/D. §-ában meghatározott állami kötelezettségnek nincs alkotmányos mércéje. Az egészséghez való jog tehát önmagában alanyi jogként értelmezhetetlen, az az Alkotmány 70/D. § (2) bekezdésében foglalt állami kötelezettségként fogalmazódik meg, amely magában foglalja azt a kötelezettséget, hogy a törvényhozó a testi és lelki egészség bizonyos területein alanyi jogokat határozzon meg.”11
Az ombudsmani jogvédelem eltérő, magasabb mércéjében két végpont határozható meg. Értelemszerűen nem állapítható meg az egészséghez való joggal összefüggő visszásság pusztán egy intézmény megszüntetése, átalakítása, összevonása, feladatátadása más intézménynek, vagy a rendelkezésre álló ágyak számának csökkentése miatt: egy ilyen szemlélet parttalanná és esetlegessé tenné az országgyűlési biztos által biztosított jogvédelmet. Más a helyzet, ha az egészségügyi intézményrendszeren belül, így például az addiktológiai ellátás területén meghatározott helyeken, megyékben vagy régiókban bizonyos speciális szakellátások megszűnnek, érdemben elérhetetlenné válnak és ez az állapot elviselhetetlenül hosszú időn keresztül „stabilizálódik”12

III. Az ügy érdeme tekintetében
1. Szakemberhiány és szakorvosképzés
Az Egészségügyi Engedélyezési és Közigazgatási Hivatal nyilvántartása szerint 139 orvos rendelkezik gyermek- és ifjúságpszichiátriai szakképesítéssel. Az OEP nyilvántartása szerint az országban működő közfinanszírozott szolgáltatóknál jelenleg 117 gyermekpszichiáter dolgozik. A nyilvántartás szerint ebből 87 főnek gyermekpszichiátriai, 27 orvosnak gyermek- és ifjúságpszichiátriai, 3 fő pedig mindkét szakvizsgával rendelkezik. E nyilvántartást láthatóan a gyermekpszichiátriai szakképesítés elnevezésének módosítása óta nem egységesítették.
A Gyermek és Ifjúságpszichiátriai Társaság adatai szerint összesen 60-70 gyermekpszichiáter praktizál heti 40 órában az egészségügyben, a többi szakorvos az oktatás vagy a szociális ellátásban dolgozik.
Az új Egészségügyi Szakmai Kollégium Gyermekpszichiátriai Tagozata (Tagozat) elnöke arról számolt be, hogy az elmúlt két évben több tapasztalt, de fiatalabb szakorvos külföldre távozott, illetőleg 2009-től 2011 júliusáig összesen 14 orvos szerzett gyermekpszichiátriai szakképesítést. 
A 2009. évben készített jelentésem szerint az országos felmérés adatai alapján a gyermekpszichiáter szakvizsgával rendelkező orvosok száma mindössze 64 fő volt, akik közül kb. 10 orvos külföldön praktizált, 10 fő pedig nem dolgozott a szakmában. 
A fenti adatokat összevetve megállapítható tehát, hogy a magyar egészségügyben dolgozó szakember száma az elmúlt két évben számottevően nem emelkedett, ugyanakkor átlagéletkoruk lényegesen növekedett. Ezzel együtt a megkeresett intézmények vezetői, az ellátásban dolgozó szakorvosok arról számoltak be, hogy a mentális problémával küzdő gyermekek száma az elmúlt években emelkedett és az elkövetkezendő évekre további növekedést prognosztizáltak.
A pontos nyilvántartás hiánya a szakterületen dolgozó orvosok számának meghatározását nagymértékben nehezíti, amely adat a szakember ellátás szempontjából elengedhetetlen.
A Szakképzési Korm. rendelet 10. § (2) bekezdése alapján a miniszter közleményében – a 2011. évi szakképzés tekintetében – 17 hiányszakmát határozott meg, amelyek között azonban – a fenti adatok ellenére – a gyermekpszichiátriát nem jelölte meg. 
Az Egészségügyért Felelős Államtitkárság által készített Semmelweis Terv Magyar Csecsemő-, és Gyermekegészségügyi Ellátás Fejlesztése című programtervben a legfontosabb feladatok között szerepel a szakemberek számának növelése és a rezidensek ösztönzése a gyermekpszichiátriai szakképzés felé. A miniszter a megkeresésemre írott válaszában jelezte azt is, hogy az orvosjelöltek érdeklődésének hiányát támasztja alá az a tény, hogy az elmúlt években az egészségügyi szolgáltatók által meghirdetett, államilag támogatott rezidensi helyeknek a fele betöltetlen maradt. 
A Gyermek és Ifjúságpszichiátriai Társaság elnöke ugyanakkor rámutatott arra, hogy a 2011. évben az egyetemek gyakorlatilag nem fognak rezidens helyeket meghirdetni – vagy lényegesen kevesebbet, mint korábban – mert az egészségügyi intézményeknek nincs meg az anyagi forrásuk arra, hogy a rezidensek munkabérét a képzésük idejére finanszírozza.
A Tagozat elnökének tájékoztatása szerint az idei évben a SOTE I. sz. Gyermekklinika 1, a Vadaskert Gyermekkórház 3, a Pécsi Klinikai Központ 1, a debreceni Kenézy Kórház 2 rezidensi helyet hirdetett meg 2011. évben.
Az EüM rendelet 2. számú melléklete szerint a gyermek- és ifjúságpszichiátriai szakképesítés 60 hónap alatt szerezhető meg, amelyből 26 hónap a törzsképzés és 34 hónap speciális képzés. A már említett Szakképzési Korm. rendelet 5. § (1) bekezdése szerint a minisztérium az egészségügyi szolgáltató által megpályázható támogatást biztosít a felsőoktatási intézményeknek az általános orvos szakon végzett, szakképesítéssel még nem rendelkező, szakirányú szakképzésben részt vevő rezidensek után, melynek célja a rezidens szakképzése normatív képzési költségének megtérítése. 
A fenti rendelkezések alapján tehát az állam a szakorvosjelöltek képzési költségét fedezi. A rezidens szakképzésével azonban nemcsak képzési költség merül fel, számára munkabért kell fizetni, ugyanis a szakképzése idejére az egészségügyi szolgáltatóval munkavégzésre irányuló jogviszonyt létesít. Az egészségügyi intézmények azonban a munkabér biztosításához támogatást egyáltalán nem kapnak, saját költségvetésükből pedig nem tudják finanszírozni az orvosjelöltek fizetését. 
Figyelemreméltó, hogy a Szakképzési Korm. rendelet 5. § (3) bekezdése értelmében amennyiben a rezidens hiányszakmát választ, a képzési költségének megtérítésén felül további támogatást kaphat, melyet a munkáltató a rezidens számára az őt megillető munkabéren felül havonta köteles megfizetni.
Álláspontom szerint a gyermekpszichiátria hiányszakmává minősítése a gyermekpszichiáterek számának növelése érdekében elengedhetetlen. A szakorvosjelöltek megfelelő jövedelemmel történő ösztönzése mellett azonban szükség van az egészségügyi szolgáltatók támogatására a rezidensi munkabérek finanszírozása, illetőleg anyagi hátterének megteremtésére, annak érdekében, hogy a jövőben több rezidensi állás létesítésére és meghirdetésére kerüljön sor a gyermekpszichiátria területén. 
Az új Egészségügyi Szakmai Kollégium Gyermekpszichiátriai Tagozatának elnöke arról számolt be, hogy a győri Petz Aladár Megyei Oktató Kórház Ifjúsági Mentálhigiénés Rehabilitációs részlegének vezetője az idei évben rezidensképzésben való részvételének engedélyezését kérte a Semmelweis Egyetemtől. A részlegnek azonban csak rehabilitációs ágyai vannak, akut ággyal nem rendelkezik és csak egy fél gyermekpszichiátriai státusza van, azaz a rezidensképzés feltételei nem biztosítottak ebben az intézményben, ezért a Tagozat nem javasolta a képzésben való részvételét. 
Összességében megállapítható, hogy Magyarországon jelenleg nem áll kellő számú szakember rendelkezésre pszichiátriai problémákkal küzdő gyermekek igényeinek és szükségleteinek megfelelő ellátás biztosítására.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a gyermekpszichiáter szakemberek elégtelen száma, a gyermekpszichiáter képzés kapcsolódó problémáival, egyidejűleg a hiányszakmává minősítés elmaradásával, az egészséghez fűződő és az egészségügyi ellátáshoz való jogokkal összefüggésben idéz elő és tart fenn visszásságot.

2. Járó- és fekvőbeteg ellátás
Járóbeteg ellátási helyszínek száma
A 2009-ben kapott, valamint a jelenlegi adatok nem összevethetőek, mivel a 2009-es adatszolgáltatás az ellátóhelyek számát Q41-es (gyermek- és ifjúsági pszichiátria), valamint 18-as (felnőtt pszichiátria) szakmakód elkülönítéssel adta meg, a jelenleg kapott tájékoztatás pedig a szakrendelések és gondozóhelyek esetében adta meg a finanszírozott szolgáltatók számát. 
Összességében azonban elmondható, hogy minden megyében van mind gyermek- és ifjúságpszichológiai szakrendelés, mind gondozás. 
Az OEP tájékoztatása szerint a járóbeteg ellátásban megkülönböztetnek szakrendeléseket és gondozási tevékenységet. (A gondozás fogalma szakmai szempontból a szakrendeléshez képest rendelkezik bizonyos többlettartalommal, ami elsősorban a betegek szorosabb nyomon követését, valamint esetleges „megkeresését” is jelenti. Ennek megfelelően sajátos a finanszírozás technikája is). 
Az OEP tájékoztatása szerint a gondozás rendszerében terveznek jelentősebb változtatást 2011. évben. Ennek lényege az, hogy a szakmai protokoll mentén végrehajtott gondozási tevékenység teljesítéséhez szeretnének a jelenleginél magasabb finanszírozási formát biztosítani. Ezzel reményeik szerint javul a gondozási tevékenység hatékonysága, azaz emelkedik a szakmai színvonal, intenzívebb lesz a betegek követése és a gondozásba vétel. 
A jelenleg finanszírozott szolgáltatók száma és megoszlása a következőképpen alakul: 

(Az egyes megyék sorrendje: Baranya megye, Bács-Kiskun megye, Békés megye, BAZ megye, Csongrád megye, Fejér megye, GYMS megye, Hajdú-Bihar megye, Komárom-Esztergom megye, Nógrád megye, Pest megye, Somogy megye, SZSZB megye, JNSZ megye, Tolna megye, Vas megye, Veszprém megye, Zala megye, Budapest)

Ellátóhelyek és ágyszámok a fekvőbeteg ellátásban
Az ágyszámok alakulásának ismertetése előtt mindenekelőtt rá kívánok mutatni arra, hogy a 2009-es vizsgálathoz hasonlóan jelenleg is egymásnak ellentmondó adatokat kaptunk az egyes ellátóhelyektől és a finanszírozásukat végző Országos Egészségbiztosítási Pénztártól (OEP). A probléma abból adódik, hogy a szakmai tartalom megkülönböztetésére szolgáló szakmakódok (41: gyermek- és ifjúságpszichiátria) a gyermekpszichiátriai ellátások esetén is relativizálódtak. A kifejezetten gyermek- és ifjúságpszichiátriát jelző 41-es kóddal dolgozó ellátóhelyek mellett található olyan intézmény is, amely a felnőtt pszichiátria 18-as szakmakódját használja, valamint ehhez járul még, hogy a gyermekpszichiátria helyenként átkerült a gyermekgyógyászati szakmakód alá (05). A szakmakódok rendezése láthatóan az elmúlt 2 év során sem történt meg. A statisztikai adatok torzulása és ennek további veszélye azóta is fennáll. 

Az OEP nyilvántartása szerint 2011-ben a fekvőbeteg szakellátás keretében az alábbi kapacitásokat finanszírozzák:
Ifjúsági pszichiátriai ellátás – aktív ellátás
Budapest						60 ágy
Csongrád megye					24 ágy
Ifjúsági pszichiátriai rehabilitációs ellátás
Győr- Moson Sopron megye			10 ágy
Csongrád megye					 6 ágy
Hajdú-Bihar megye				30 ágy

Ehhez képest az egészségügyi államtitkárságtól a következő adatok érkeztek be:
Ellátóhely					Aktív ágyak		Rehab. Ágyak
Vadaskert Kh. és Ambulancia			40			 0
Heim Pál Kórház (Delej u.)			15			15
SE I. sz. Gyermekklinika				20			  0
Szegedi Tudományegyetem			24			  6
Debrecen, Kenézy Kh.				20			30
Gyula, Pándy K. Kh.				20			  0
Győr, Petz A. Kh.					  0			10

Az egyes szolgáltatókat megkeresve, a gyakorlatot alapul véve pedig megint más adatokat kaptunk. Eltérés négy területen mutatkozott:
Budapest:
Budapesten finanszírozott ifjúságpszichiátriai ellátás négy helyszínen folyik: A Heim Pál Gyermekkórház Delej utcai tömbjében, a Vadaskert Alapítványnál, valamint a Semmelweis Egyetem I. sz. Gyermekklinikáján, valamint a Bethesda Gyermekkórházban. A kapott tájékoztatások szerint a Vadaskert Alapítvány 40 aktív kórházi ágyat (és 20 aktív ellátást nyújtó nappali kórházi férőhelyet) működtet. A Heim Pál Gyermekkórház részlege 15 aktív és 15 rehabilitációs ággyal működik, azonban ezek felnőtt, 18-as szakmakódon kerülnek jelentésre és ezáltal finanszírozásra is. A SE I. sz. Gyermekklinika pedig 20 ággyal működik, amelyek ún. mátrix ágyak (Ez olyan szervezési rendszert jelent, ahol nincsenek fix ágyszámok a szakmák szerint rendeződő osztályokhoz rendelve, hanem úgynevezett lebegő rendszerben mozoghatnak az ágyak igény szerint, ahol szükségük van rá. Ez egyúttal azt is jelentheti, hogy az adott időpillanatban felvehető betegek száma függ a mátrix további elemeiként szereplő „osztályok” telítettségétől, éppen aktuális kihasználtságától is, nehezebb tehát a betegfelvétel tervezése, az akut kórházi felvétel pedig egyáltalán nem megoldott ebben a szervezeti formában). 
A Bethesda Gyermekkórház Pszichoszomatikus részlegén 8 ún. nem nevesített ágyat működtet, melyet az OEP finanszíroz, de nem gyermekpszichiátriai hanem neurológiai ellátásként. A főorvos benyújtotta kérelmét az OEP-hez, 15 aktív gyermekpszichiátriai ellátást biztosító ágy létesítése érdekében, valamint tárgyalásokat folytatnak a Szent János Kórház 25 rehabilitációs ágyának átvételéről. 
Összességében az látszik tehát, hogy az aktív ellátás esetében nem szerepel az OEP nyilvántartásban a Heim Pál Gyermekkórház 15 aktív ágya, illetve a 15 rehabilitációs ágya sem, a Bethesda kórház 8 aktív ágya és a Szent János kórháztól átveendő 25 rehabilitációs ágya, valamint nem tisztázott, hogy a Vadaskert Alapítvány 20 aktív ellátást nyújtó nappali kórházi férőhelye hol kerül szerepeltetésre. 
Békés megye:
A gyulai Pándy Kálmán Kórház Gyermekpszichiátriai Osztályán 20 aktív ágyon folyik az ellátás, mivel azonban 18-as felnőtt pszichiátriai szakmakódon kerül lejelentésre, így nem is szerepel az OEP nyilvántartásában. 
Hajdú-Bihar megye:
A debreceni Kenézy Kórház Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztály 20 aktív és 30 rehabilitációs ágyat működtet, ebből a 20 aktív ágy nem szerepel az OEP nyilvántartásában vélelmezhetően a fentiekhez hasonló okokból. 
Szabolcs-Szatmár-Bereg megye:
A nyíregyházi Jósa András Oktatókórház tájékoztatása szerint külön Gyermekpszichiátriai Osztályuk nincs, a Gyermekosztályon - amely 24 aktív- és 10 rehabilitációs ággyal rendelkezik - végzi a pszichiátriai esetek ellátását 18 éves korig. Mindezek ellenére – mivel vélelmezhetően gyermekgyógyászati szakmakódon kerül jelentésre – sem az OEP, sem a szaktárca nyilvántartása nem tartalmazza, mint ellátóhelyet.
A fentiek alapján megállapítható, hogy az ellátóhelyek és az ágyszámok nyilvántartása nem egységes, a korábbi vizsgálatomhoz képest e téren előrelépés nem történt. 
Több térségben, így Közép- és Dél-Dunántúlon és Észak-Magyarország megyéiben a fekvőbeteg-ellátás megszervezésére a mai napig nem került sor, illetőleg a Pécsi Gyermekgyógyászati Klinika szakorvosi hiány miatt az idei évtől nem rendelkezik gyermekpszichiátriai osztállyal. E területeken élő gyermekek sok esetben a lakóhelyüktől nagyon távol juthatnak hozzá az állapotuknak megfelelő ellátáshoz. Az utazással felmerülő többletköltség a szülők számára sokszor nagyon megterhelő lehet, annál is inkább mivel a fentebb felsorolt területeken több megyében rendkívül nagy a munkanélküliség. 
Az emberi méltósághoz való jognak két funkciója van. Egyrészt azt fejezi ki, hogy van egy abszolút határ, amelyen sem az állam, sem más emberek kényszerítő hatalma nem terjedhet túl, vagyis az autonómiának, az egyéni önrendelkezésnek egy mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva az ember alany maradhat. […]
A méltósághoz való jog másik funkciója az egyenlőség biztosítása […]13
Az emberi méltóságnak tehát az is részét képezi, hogy minden embert egyenlő méltóságú személyként kell kezelni, vagyis az emberek között tilos indokolatlan, ésszerűtlen különbséget tenni. Az olyan mentális problémával küzdő gyermekek vonatkozásában, akik számára lakókörnyezetükben az egészségi állapotuknak megfelelő egészségügyi intézményt (gyermekpszichiátriai osztályt) az állam nem biztosítja, indokolatlanul hátrányosabb helyzetbe kerülnek azon társaikhoz képest, akik számára az ellátás elérhető.
A kiszolgáltatott helyzetben lévő személyek, mint pl. a pszichiátriai beteg gyermekek formálisan egyenlőként való kezelése azonban nem teremti meg a tényleges egyenjogúságukat, a valódi egyenlőség érdekében pozitív intézkedésre van szükség. Álláspontom szerint, amennyiben nincsenek meg a gyermekpszichiátriai ellátás személyi és tárgyi feltételei az ország valamennyi térségében/régiójában, az állam nem teljesíti az Alkotmány 70/A § (3) bekezdéséből következő, az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó kötelezettségét.14
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a gyermek- és ifjúságpszichiátriai fekvőbeteg-ellátásnak a Dunántúl térségében, valamint az Észak-magyarországi régióban tapasztalt teljes hiánya az esélyegyenlőség elvével, az egészséghez fűződő, valamint az egészségügyi ellátáshoz való jogokkal, míg a fekvőbeteg ellátást nyújtó ellátóhelyek ágyainak különböző szakmakódokon történő nyilvántartása a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elvével összefüggésben okoz visszásságot.

Területi ellátási kötelezettség
Az ÁNTSZ honlapján található információk szerint az egészségügyi ellátórendszer fejlesztéséről szóló 2006. évi CXXXII. törvény alapján az érvényes finanszírozási szerződéssel rendelkező fekvőbeteg ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltatók területi ellátási kötelezettségéről (fekvőbeteg TEK) az ÁNTSZ nyilvántartást vezet, amelybe honlapjáról biztosítja a betekintést. 
A területi ellátási kötelezettségben bekövetkező változásokat 2011. január 1-től az Országos Tisztifőorvosi Hivatal (OTH) vezeti át a nyilvántartásba.
A területi ellátási kötelezettség rendje az ÁNTSZ honlapján a http://appserver.antsz.hu/tek/ linken található. A beosztás azonban csak kismértékben fedi a valós helyzetet. Két olyan szolgáltató is területi ellátási kötelezettséggel került rögzítésre a listában, amelynek az OEP adatszolgáltatása szerint nincs finanszírozási szerződése gyermekpszichiátriai fekvőbeteg ellátásra, és a szolgáltatók maguk is úgy nyilatkoztak, hogy nincs gyermekpszichiátriai ellátás az intézményükben. A két intézmény: a Pécsi Tudományegyetem Klinikai Központ – Gyermekgyógyászati Klinika, valamint a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Hetényi Géza Kórház-Rendelőintézet. 
A Pécsi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinikájának igazgatója arról tájékoztatott, hogy nem rendelkeznek akkreditált gyermekpszichiátriai osztállyal. A gyermekeket mátrix rendszerben a neuropszichiátriai osztályon igyekeznek ellátni, ahol azonban nincs gyermekpszichiáter szakorvos, mivel a közelmúltban addig náluk dolgozó két gyermekpszichiáter közül az egyik nyugállományba vonult, a másik pedig felmondott, jelenleg tehát nincs gyermekpszichiáter alkalmazásban.
A hivatalos nyilvántartás szerint 5 megye 855 településének 1.417.186 lakosát kell(ene) ide irányítani, amennyiben fekvőbeteg ellátásuk válik szükségessé. 
A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Hetényi Géza Kórház-Rendelőintézet szintén nem rendelkezik fekvőbeteg-ellátást nyújtó gyermekpszichiátriai osztállyal, csak járóbetegeket tudnak ellátni a szakrendelésen és a gondozóban. 
Az intézményükben jelentkező akut eseteket a debreceni Kenézy Kórház Gyermek- és Ifjúságpszichiátriai Osztályára, vagy a gyulai Pándy Kálmán Kórház Gyermekpszichiátriai Osztályára irányítják tovább. 
A hivatalos nyilvántartás szerint Jász-Nagykun-Szolnok megye 78 településének 428.006 lakosát kell(ene) ide irányítani, amennyiben fekvőbeteg ellátásuk válik szükségessé. 
A fentiekből kiindulva, a fenti két intézményhez rendelt településeken élő gyermekek ellátási helye nem tisztázott, előzetes egyeztetések után „valahová befogadják” őket, vagyis az otthonuktól meglehetősen távol kerülnek. 
Az ország nyugati felében a legelkeserítőbb a helyzet, mivel a valóságban az egész Dunántúlon nincs aktív gyermekpszichiátriai fekvőbeteg ellátás. 
Érdemes megemlíteni ugyanakkor, hogy bár a valóságban a budapesti Bethesda Gyermekkórházban is van gyermekpszichiátriai ellátás 8 ágyon (ami a közeljövőben bővülhet további aktív ágyakkal, és 25 rehabilitációs ággyal is), és noha az OEP finanszírozza az ellátást, azonban az nem nevesített ágyakra történik neurológiai szakmakód alatt, így hiába van az ellátáshoz megfelelő számú szakorvosuk, gyermekpszichiátriai területi ellátási kötelezettség nem tartozik hozzájuk. 
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy gyermekpszichiátriai fekvőbeteg ellátási kötelezettség előírása olyan egészségügyi szolgáltató számára, amely gyermekpszichiátriai fekvőbeteg osztállyal nem rendelkezik, a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elvével, az egészséghez, valamint az egészségügyi ellátáshoz fűződő jogokkal összefüggésben okoz visszásságot.

3. Sürgősségi ellátás
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény II. fejezetében a betegek számára számos alanyi jogot határoz meg, ezek között az egészségügyi ellátáshoz való jogról is rendelkezik. A 6-7. § rendelkezései szerint minden betegnek joga van sürgős szükség esetén az életmentő, illetve a súlyos vagy maradandó egészségkárosodás megelőzését biztosító ellátáshoz, valamint fájdalmának csillapításához és szenvedéseinek csökkentéséhez, továbbá – jogszabályban meghatározott keretek között – az egészségi állapota által indokolt, megfelelő, folyamatosan hozzáférhető és az egyenlő bánásmód követelményének megfelelő egészségügyi ellátáshoz. Az ellátás pedig akkor minősíthető megfelelőnek, ha az az adott egészségügyi szolgáltatásra vonatkozó szakmai és etikai szabályok, illetve irányelvek megtartásával történik. 
A sürgős szükség körébe tartozó egyes egészségügyi szolgáltatásokról szóló 52/2006. (XII. 28.) EüM rendelet szerint sürgős szükség körébe tartozó, életet veszélyeztető állapotok és betegségek közé tartozik az öngyilkossági kísérlet és szándék, mentális állapottal összefüggő közvetlen veszélyeztető állapot, heveny pszichés zavarok, pszichózisok. 
Az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges szakmai minimumfeltételekről szóló 60/2003. (X. 20.) ESzCsM rendelet 1. számú mellékletének 4.3. pontja szerint a heveny tünetek vagy sürgősségi ellátást igénylő kórkép miatt előre nem tervezett felvételre jelentkező vagy beszállított beteg fogadására az akut fekvőbeteg-ellátásra engedéllyel rendelkező egészségügyi szolgáltató
a) sürgősségi betegellátó osztályt, vagy
b) sürgősségi fogadóhelyet
köteles kialakítani.
Az egészségügy ellátás folyamatos működtetésének egyes szervezési kérdéseiről szóló 47/2004. (V. 11.) ESzCsM rendelet 7. § (1) bekezdése szerint a fekvőbeteg-ellátást nyújtó egészségügyi közszolgáltatók a területi ellátási kötelezettségüknek és az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgáltat Országos Tisztifőorvosi Hivatala és a fővárosi és megyei kormányhivatal népegészségügyi szakigazgatási szerve által koordinált beutalási rendnek megfelelően szervezik a sürgősségi betegellátást. 
A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Kormányhivatal Népegészségügyi Szakigazgatási Szervének vezetője ugyanakkor elmondta, hogy amennyiben egy adott megyében valamely fekvőbeteg szakellátás megszervezésére nem kerül sor, pl. nincs gyermekpszichiátriai osztály, akkor a Népegészségügyi Szakigazgatási Szerv (NSZSZ) e szakterületre sürgősségi beutalási rendet sem tud készíteni, mivel egy másik megye egészségügyi szolgáltatóját nem kötelezheti arra, hogy a területi ellátási kötelezettségén túl további terület lakosságának ellátását is biztosítsa. További problémát jelent a főorvos asszony álláspontja szerint az a jogi helyzet is, hogy az OTH adja ki a működési engedélyt, ugyanakkor az NSZSZ feladata a beutalási rend meghatározása. A működési engedélyek listáját, azonban az OTH nem küldi meg az NSZSZ-nek, így a szabályozás meglehetősen komplikált.
Az OTH Gyorsreagálási Főosztályának Sürgősségi Betegellátást Koordináló Csoportjának munkatársa azt a tájékoztatást adta, hogy az ÁNTSZ minden évben összeállítja a sürgősségi beutalási könyvet a főváros és Pest megye „néhány településére”. A többi megye vonatkozásában országos nyilvántartás nem létezik.
A regionális tisztifőorvos a Közép-magyarországi Régió sürgősségi beutalási rendjéről szóló intézkedésében úgy rendelkezik, hogy a közvetlen veszélyeztető magatartást tanúsító 14 év feletti pszichiátriai beteg kórházi felvétele a területileg illetékes felnőtt pszichiátriai osztályon történik. A 14 éves kor alatti – szomatikus tüneteket nem mutató – krízisállapot esetében előzetes telefonegyeztetés után a Heim Pál Kórház látja el a beteget. Szomatikus tünetekkel a 14 éves kor alatti krízis állapotok kezelését a területileg illetékes gyermekgyógyászati osztályok végzik. A Heim Pál Kórház ambulanciájára minden olyan 14 év alatti beteg irányítható, aki – az észlelő orvos szerint – pszichózisra gyanús állapotképet mutat. A Magyar Gyermekneurológiai, Idegsebészeti Gyermek és Ifjúságpszichiátriai Társaság Gyermek és Ifjúságpszichiátriai Szekciójának elnöke tájékoztatójában leírta, hogy hiányzik a 14-18 éves betegek sürgősségi ellátása, ami a korábbi pszichiátriai integrációban megvolt. 
Mind a beutalási rendnek, mind az Ifjúságpszichiátriai Szekció tájékoztatásának ellentmond a következőkben bemutatott gyakorlat:
Az ÁNTSZ beutalási rendje szerint tehát a Heim Pál Gyermekkórház ellátási kötelezettsége a Közép-Magyarország Régióra terjed ki, a gyermekpszichiátriai osztályt vezető főorvos tájékoztatása szerint azonban az ország szinte minden részéről érkeznek gyermekek és természetesen a kórház fogadja is őket. Akut jelleggel egyre nagyobb számban jönnek más régióból is gyermekek.
A budapesti Vadaskert Alapítvány vezetőjének tájékoztatása szerint havonta átlagosan 8-10 nem előjegyzett, hanem „sürgősséggel” kért kórházi felvételre kerül sor intézményükben. Ezek a felvételek többnyire – valahol az országban – gyermekosztályra vagy felnőtt pszichiátriai osztályra bekerült betegeket érintenek, akiknél felmerül a sürgős gyermekpszichiátriai ellátás indokoltsága. A Vadaskert Alapítvány a fenti gyakorlat ellenére nem szerepel egyetlen beutalási rendben sem.
Budapesten a Bethesda Gyermekkórháznak is van akut-fekvőbeteg ellátásra engedélye, az intézmény tájékoztatása szerint ambulancia is működik, el is látnak sürgősségi eseteket, ugyanakkor, valószínűleg a szakmakód keveredés miatt (a gyerekpszichiátriai ágyaik ún. nem nevesített ágyak, és neurológiai szakmakódon vannak nyilvántartva) nem szerepelnek egyetlen sürgősségi beutalás rendben sem.
A Szegedi Tudományegyetem Gyermekgyógyászati Klinikája szintén végez sürgősségi betegellátást 2-18 év közötti korosztályba tartozó, Csongrád megye egész területéről, valamint Bács-Kiskun megye egy részéről érkező betegek számára. A Szegedi Tudományegyetem Gyermekklinikája munkatársának nincs tudomása sürgősségi beutalási rend létezéséről, alapvetően a sürgősségi eseteket is a területi ellátási kötelezettségüknek megfelelően (az ÁNTSZ nyilvántartása szerint ez Bács-Kiskun megye egy része, valamint Csongrád megye) veszik fel, valamint a Pécsi Tudományegyetem gyermekpszichiátriai osztályának megszűnése óta Baranya megye területéről is fogadnak betegeket. 
Hajdú-Bihar Megyében (Észak-alföldi Régió) a megyei tisztifőorvos 2005. február 1-én kelt tájékoztatója rendelkezik Hajdú-Bihar megye beutalási rendjéről. Általános szabályként rögzíti, hogy a sürgősségi esetekben Debrecen város betegeinek azonnali sürgős ellátásáért a DEOEC szervezeti egységei a felelősek, míg Hajdú-Bihar megye további településeinek akut ellátást igénylő esteit a Kenézy Kórház köteles ellátni. Az egészségügyi szakigazgatási szerv munkatársa elmondta, hogy a beutalási rend nevesítve nem tartalmazza a gyermekpszichiátriai sürgősségi ellátást, de mivel a Kenézy Kórház rendelkezik gyermekpszichiátriai osztállyal, így a sürgősségi ellátást is ez az intézmény biztosítja az egész megyében. A debreceni Kenézy Kórház ügyvezetőjének tájékoztatása szerint tekintettel arra, hogy a Hajdú-Bihart körülvevő hat szomszédos megyében nincs fekvőbeteg ellátó osztály, sürgős és súlyos esetekben ezen felül a szomszédos megyékből is vesznek fel betegeket.
A Békés Megyei tiszti főorvos tájékoztatása szerint Békés Megyében nincsen sürgősségi beutalási rend (annak ellenére, hogy a gyulai Pándy Kálmán Kórházban van gyermekpszichiátriai fekvőbeteg osztály), a területi ellátási kötelezettség alapján történik a sürgősségi ellátás is. A Pándy Kálmán Kórház tájékoztatása szerint szükség szerint ellátnak sürgősségi eseteket is. 
A Nyugat-dunántúli Régió sürgősségi beutalási rendjében egyáltalán nem szerepel a gyermekpszichiátria. Ez nyilván nem azt jelenti, hogy nincsenek a megyében akut ellátást igénylő gyermekpszichiátriai esetek. Ezeket „valahogyan” igyekeznek megoldani az általános szabályok alá nem tartozva, a kialakult gyakorlatnak megfelelően. Győri Petz Aladár Megyei Oktató Kórház – amely aktív ággyal nem rendelkezik, csupán 10 rehabilitációs ágyat működtet – tájékoztatása szerint a sürgősségi gyermek- és ifjúságpszichiátriai ellátás a gyermekosztály és a felnőtt pszichiátriai ellátást végzők között létrejött konszenzus alapján történik, a következők szerint: 14 év alatti sürgős esetet a gyermekosztály vesz fel. 14 év feletti, illetve egyedi esetekben 14 év alatti szomatikus ellátást nem igénylő, de pszichés állapota miatt önmagára vagy másokra veszélyes agresszív gyermeket a felnőtt pszichiátriai osztály vesz fel, majd akut ellátás után továbbít szakellátásra. A rendelkezésre álló rehabilitációs ágyak egy részén szükségszerűen, kényszerűségből akut ellátást is végeznek, egyéb akut eseteket ellátni tudó gyermekpszichiátriai egység hiányában.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a gyermek- és ifjúságpszichiátriai sürgősségi-ellátás vonatkozásában az Országos Tisztifőorvosi Hivatal és a népegészségügyi szakigazgatási szervek közötti egymásra épülő koordinált együttműködés, feladatmegosztás, illetve az országos nyilvántartás és a beutalási rendek hiánya, a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elvével, az élethez és emberi méltósághoz, az egészséghez, valamint az egészségügyi ellátáshoz való jogokkal összefüggésben idéz elő visszásságot.

4. Az ellátás hatékonysága
A fentiekre tekintettel megállapítható, hogy jelenleg az egészségügyi igazgatás egyetlen megkeresett szereplője sincs tisztában a gyermekpszichiátriai ellátás valós hazai helyzetéről. Sem a NEFMI, sem az ÁNTSZ beutalási rendje, sem az OEP nyilvántartása nem fedi a valóságot. A szakmakódok teljes keveredése lehetetlenné teszi az egyes nyilvántartások frissítését, a beutalási rend valóságon alapuló kialakítását, valamint valós statisztikai adatok szolgáltatását. Ebből adódóan a betegutak egyes térségekben – különösen a dunántúli ellátóhelyek hiányában – teljesen kiszámíthatatlanok, míg egyes szolgáltatók (pl. Bethesda Gyermekkórház) kapacitásaival egyáltalán nem számol az országos beutalási rend azok ismeretének hiányában.
A sürgősségi ellátási rend esetlegességét további szabályozási problémák okozzák. Mint fentebb láthattuk a szabályozás a következőképpen alakul:
Az egészségügyi szolgáltatások nyújtásához szükséges szakmai minimumfeltételekről szóló 60/2003. (X. 20.) ESzCsM rendelet 1. számú mellékletének 4.3. pontja szerint a heveny tünetek vagy sürgősségi ellátást igénylő kórkép miatt előre nem tervezett felvételre jelentkező vagy beszállított beteg fogadására az akut fekvőbeteg-ellátásra engedéllyel rendelkező egészségügyi szolgáltató
a) sürgősségi betegellátó osztályt, vagy
b) sürgősségi fogadóhelyet
köteles kialakítani.
Az egészségügy ellátás folyamatos működtetésének egyes szervezési kérdéseiről szóló 47/2004. (V. 11.) ESzCsM rendelet 7. § (1) bekezdése szerint a fekvőbeteg-ellátást nyújtó egészségügyi közszolgáltatók a területi ellátási kötelezettségüknek és az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgáltat Országos Tisztfőorvosi Hivatala és a fővárosi és megyei kormányhivatal népegészségügyi szakigazgatási szerve által koordinált beutalási rendnek megfelelően szervezik a sürgősségi betegellátást.
A fentiekben már szó volt arról, hogy amennyiben egy adott megyében valamely fekvőbeteg szakellátás megszervezésére nem kerül sor, pl. nincs gyermekpszichiátriai osztály, akkor a Népegészségügyi Szakigazgatási Szerv (NSZSZ) e szakterületre sürgősség beutalási rendet sem tud készíteni, mivel egy másik megye egészségügyi szolgáltatóját nem kötelezheti arra, hogy a területi ellátási kötelezettségén túl további terület lakosságának ellátását is biztosítsa. További problémát jelent, hogy az OTH adja ki a működési engedélyt, ugyanakkor az NSZSZ feladata a beutalási rend meghatározása. A működési engedélyek listáját, azonban az OTH nem küldi meg az NSZSZ-nek, így a szabályozás gyakorlatilag megalapozatlan.
Vélhetően a jogalkotó ezt a helyzetet felismerve döntött úgy, hogy a jogszabály az OTH és a NSZSZ-ek közös koordinálásáról rendelkezik. Országos hatásköre ugyanis csak az OTH-nak van, így ez a szerv volna alkalmas arra, hogy a valós és a szakmai minimumfeltételeknek megfelelően működő ellátóhelyek felmérését követően a sürgősségi betegellátási kötelezettséget megállapítsa, szükség esetén a területi ellátási kötelezettségtől függetlenül, további területek sürgősségi ellátását előírva. Az OTH azonban ilyen jellegű feladatot jelenleg nem lát el és nem rendelkezik információval a sürgősségi betegellátás rendjéről az egész országot illetően. Ebből adódóan sem a területi ellátási kötelezettséget megállapító nyilvántartás hiányosságaiból, sem a sürgősségi beutalási rend megalkotásának anomáliáiból adódó ellátási hiányosságokat, „fehér foltokat” nem mérték fel, melynek eredményeképpen nincs az egész országra vonatkozó teljes, érvényes területi ellátási kötelezettséget rögzítő nyilvántartás, sem beutalási rend a sürgősségi ellátás vonatkozásában. Ennek következtében az egyes betegutak esetenként kiszámíthatatlanok, szokásjogi alapon történik bizonyos területek betegeinek ellátása, amely magában hordozza az alacsony rendszerhatékonysági fokot is.
Nem csupán a rendszerhatékonyságot, és a tervezhetőséget, de a minőségi betegellátást is elősegítené, ha a gyermekpszichiátriai eseteket működési engedélyük és szakmakódjuk szerint is gyermekpszichiátriai osztályok látnák el gyermekpszichiáter szakorvosokkal, és amennyiben az ország egyes területein nem áll rendelkezésre ellátóhely és/vagy szakorvos, úgy ennek megfelelően a valós adatokat tartalmazó nyilvántartások alapján volna elkészíthető a beutalás és a sürgősségi beteg ellátás rendje is. 
A Kormány által elfogadott Semmelweis Terv kiemelten foglalkozik a gyermekpszichiátriai ellátás fejlesztésének koncepciójával. A Semmelweis Tervben az államtitkárság térségenként koncentráltan, de nem feltétlenül a térségi központban javasolja a gyermekkort érintő szakmacsoportok és szubspecialitások, közöttük nevesítve a gyermekpszichiátriai ellátás megszervezését.
A Semmelweis Terv Magyar Csecsemő-, és Gyermekegészségügyi Ellátás Fejlesztése című programtervének kiemelt céljai között szerepel a földrajzi-, és szakterületi ellátás-fejlesztési programok, a területi és szakmai hozzáférési aránytalanságok csökkentése, a hatékonyság és a minőség javítása. A programterv a kiemelkedő szakterületeken belül külön, részletesen tárgyalja a gyermekpszichiátriai fejlesztések irányát. Az államtitkárság ezen alapvető elvek mentén képzeli el és tervezi a gyermekpszichiátriai ellátás javítását, területi egyenlőtlenségeinek kiküszöbölését:
•	Az ellátórendszer fejlesztésének alapfeltétele a szakemberek számának növelése, a rezidensek ösztönzése a gyermekpszichiátriai szakképzés felé.
•	Az ellátás minden szintjén a közvetlen betegellátásban dolgozó klinikai szakpszichológus, speciális végzettségű szakápoló, gyógypedagógus, logopédus, mentálhigiénikus, pszichoterapeuta létszám nagyon alacsony, ennek növelése javítja az ellátást. Kiemelkedő fontosságú az iskola pszichológusi hálózat kiépítése.
•	Az aktív gyermekpszichiátriai ágyszámok növelése.
•	A gyermekpszichiátriai intézményeket alkalmassá kell tenni sürgősségi esetek ellátására (high security részlegek létrehozása).
•	Térségi gyermekpszichiátriai központok létrehozása szükséges. Elérendő cél, hogy térségenként alakuljon meg egy gyermekek mentális gyógyítására szakosodott multidiszciplináris team, melynek tagjai: gyermekpszichiáter, pszichológusok, gyógypedagógusok, logopédus, fejlesztő pedagógus, szociális munkás, gyermekvédelmi szakember, családterapeuta, pszichoterapeuta.
•	Különösen súlyos, egyelőre megoldatlan problémát jelent az akut krízishelyzetben lévő, öngyilkossági kísérletet elkövető, fiatalok ellátása. Az újonnan kialakítandó Országos Pszichiátriai és Addiktológiai Intézet területén egy 15 ágyas sürgősségi országos felvételű osztály kialakítása szükséges.
•	A rehabilitációs ágyak megteremtése és a súlyos kórformákra specializálódott osztályok esetében a kiemelt finanszírozású intenzív rehabilitáció biztosítása (schizophrenia, autizmus, evészavar stb.) szükséges.
•	A gyermekpszichiátriai megyei szintű járóbeteg ellátás fejlesztése kiemelkedő fontosságú.
•	Kiemelt feladat az állami gondoskodásban élő gyermekek mentális ellátásának megszervezése, az ott élők számára prevenciós programok szervezése. Az ilyen intézményekben működő szakdolgozók, pszichológusok számának emelése.
•	A gyermek- és serdülőkori addiktológiai szakellátás nincs megszervezve hazánkban. Az ellátóhálózat kialakítása a legsürgetőbb feladatok egyike. Gyermek-addiktológiai szakambulanciákat, országosan egy aktív fekvőbeteg és rehabilitációs központot kell létrehozni, ahol biztosítani lehet a fiatal drogbetegek ellátását.
Látható, hogy a tervezetben nem szerepelnek igazgatási kérdések, így továbbra sem esik szó benne a szakmakódok rendezéséről, a nyilvántartások aktualizálásáról és annak felelőseiről, továbbá a területi ellátási kötelezettség és a sürgősségi beutalási rend verifikációjáról sem. A gyermekpszichiátriai ellátóhelyekről és azok kapacitásáról, a szakember állományról szóló valós ismeretek hiányában azonban, félő hogy ezúttal is ágyak és részlegek tűnnek el a „rendszerben” a területi egyenlőtlenségek kiküszöbölése és a rendszerhatékonyság javítása nélkül.

5. Szülők elhelyezése a gyermekpszichiátriai osztályokon
A gyermekpszichiátriai ellátás tekintetében fontosnak tartottam megvizsgálni azt is, hogy az intézmények tudják-e biztosítani a hozzátartozó jelenlétét a gyermek ellátásának ideje alatt. A helyszíni vizsgálatok alkalmával azt tapasztaltam, hogy a gyermekpszichiátriai osztályokon nem klasszikus kórtermek, hanem a gyermekek lelki világához igazodó „betegszobák” vannak, ahol a gyermekek rajzaival díszített falak, a berendezési tárgyak, a bútorok a gyermekek komfortérzetét szolgálják. Mindazonáltal egy beteg gyermek, különösen a mentális problémával küzdő gyermek mielőbbi gyógyulásához az orvosi kezelés mellett elengedhetetlen az odafigyelés, a törődés, a szülői biztatás. A szülők jelenléte feledtetni tudja az idegen környezetet, hiányuk nem okoz traumát a gyógyulás ideje alatt. Bizonyos gyermekpszichiátriai diagnózisok, mint pl. az autizmus, kifejezetten indokolják a szülő folyamatos jelenlétét. 
A gyermekpszichiátriai osztályokon a szülők elhelyezésének biztosítására vonatkozó kötelezettség a betegek kapcsolattartáshoz való jogából vezethető le. 
Az Eütv. 11. § (1) bekezdése szerint a kapcsolattartás körébe tartozó jogokat a beteg a fekvőbeteg-gyógyintézetben meglévő feltételektől függően, betegtársai jogainak tiszteletben tartásával és a betegellátás zavartalanságát biztosítva gyakorolhatja. Ennek részletes szabályait – e jogok tartalmának korlátozása nélkül – a fekvőbeteg-gyógyintézet házirendje határozza meg. A házirend a törvényi rendelkezéseken túl további jogokat is megállapíthat.
Az Eütv. 11. § (3)-(4) bekezdése kimondja, hogy a súlyos állapotú betegnek joga van arra, hogy az általa megjelölt személy mellette tartózkodjon. E bekezdés alkalmazásában súlyos állapotú az a beteg, aki állapota miatt önmagát fizikailag ellátni képtelen, illetve fájdalmai gyógyszerrel sem szüntethetők meg, illetőleg pszichés krízishelyzetben van, míg a kiskorú betegnek pedig joga van arra, hogy szülője, törvényes képviselője, illetőleg az általa vagy törvényes képviselője által megjelölt személy mellette tartózkodjon.
Fontos megjegyezni, hogy a „súlyos állapot” valamint a kiskorúság azok a kiemelt helyzetek, amelyekben a beteg mellett – erre irányuló igény esetén – lényegében folyamatosan, bárminemű látogatási időtől függetlenül, tartózkodhat valaki. 
Vizsgálatom szempontjából kiemelt fontosságú, hogy az Eütv. releváns rendelkezéseit megalapozó élethelyzetek körében a gyermekpszichiátrián ellátott betegekre nézve mind a kiskorúság, mind pedig a „súlyos állapot” fogalmi körébe tartozó pszichés krízishelyzet, illetve az önmaga ellátásra való képtelenség is megállapítható lehet, így pszichiátriai beteg gyermek mellett való folyamatos tartózkodás jogát a szülő számára a törvény kógens normaként biztosítja.
A megkeresett egészségügyi intézmények vezetői válaszaikban arról számoltak be, hogy intézményeikben vagy nem áll rendelkezésre elegendő szülő-gyermek szoba, vagy az intézménynek egyáltalán nincs lehetősége a szülő elhelyezésére.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a szülői jelenlét feltételeinek a gyermek- és ifjúságpszichiátriai osztályokon tapasztalható hiányosságai az emberi méltósághoz fűződő jogból levezethető önrendelkezési joggal összefüggésben idéznek elő visszásságot.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében az Obtv. 25.§ alapján felkérem a nemzeti erőforrás miniszterét hogy
– – tegyen határozott és összehangolt lépéseket annak érdekében, hogy hazánk e jelenséggel érintett régióiban megszűnjön a gyermekpszichiátriai fekvőbeteg–és sürgősségi ellátáshoz való hozzáférés jelenlegi hiánya; 
– tegyen intézkedéseket a gyermekpszichiáterek számának emelkedését eredményező feltételrendszer kialakítása, a jelenlegi helyzetben pedig a jelzett szakterület hiányszakmává minősítése érdekében;
– vizsgálja meg milyen kormányzati eszközökkel biztosítható a szülői jelenlét feltételeinek a gyermek- és ifjúságpszichiátriai osztályokon tapasztalt hiányosságainak megszüntetése;
Az Obtv. 20.§ (1) bekezdése alapján felkérem a nemzeti erőforrás miniszterét hogy
– a sürgősségi ellátás vonatkozásában utasítsa az Országos Tisztifőorvosi Hivatalt, hogy az a jövőben vezessen nyilvántartást a sürgősségi gyermekpszichiátriai ellátó helyekről és gondoskodjon a sürgősségi beutalási rendek valós adatoknak megfelelő elkészítéséről;
– tegyen intézkedéseket továbbá arra vonatkozóan, hogy az Országos Egészségbiztosítási Pénztár készítsen egységes és hiteles nyilvántartást az aktív gyermekpszichiáterekről, továbbá vizsgálja meg, hogy az országban működő gyermekpszichiátriai ellátóhelyek egységesen a gyermekpszichiátria számára fenntartott szakmakódon működnek-e.
Az Obtv. 21.§ (1) bekezdése alapján felkérem az országos tiszti főorvost, hogy intézkedjen annak érdekében, hogy a fekvőbeteg ellátást nyújtó egészségügyi szolgáltatókra vonatkozó területi ellátási kötelezettség szabályozása a ténylegesen gyermekpszichiátriai ellátást biztosító ellátóhelyek figyelembevételével történjen.

Budapest, 2011. július 25.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Az Egyezmény magyar nyelvű szövege „hosszan tartó fizikai, értelmi, szellemi vagy érzékszervi károsodást” említ, azonban az angol nyelvű szöveg tisztábban fogalmaz: „long-term physical, mental, intellectual or sensory impairments”. Itt a „mental” szó nem a magyar fordításban szereplő „szellemi” kifejezéssel adandó vissza, hanem a „pszicho-szociális” terminológiával. A „mentális fogyatékossággal élő személyeken” tehát a korábban „pszichiátriai betegként” meghatározott embereket értjük, mai szóhasználattal: pszicho-szociális fogyatékossággal élő személyeket.
2 Vö. OBH 6501/2001 számú jelentés
3 Lásd pl. az OBH 2567/2008, OBH 4750/2008, 2405/2009, 1062/2010. sz. ügyben született jelentéseket.
4 9/1992. (I. 30.) és 56/1991. (XI. 8.) AB határozat
5 64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991, 
6 8/1990. (IV. 23.) AB határozat 
7 Lásd az OBH 2057/2008., OBH 2223/2008., OBH 1588/2008., AJB 3432/2009., AJB 1920/2010., AJB 4149/2010. számú jelentéseket
8 Lásd az AJB 1792/2009, AJB 1799/2009, AJB 5477/2009, AJB 5629/2009 számú ügyekben készült összefoglaló jelentést.
9 Az egészséghez való joggal kapcsolatos gyakorlatot összegzi a 109/2008. (IX. 26.) AB határozat.
10 56/1995. (IX. 15.) AB határozat, ABH 1995, 260, 270., 37/2000. (X. 31.) AB határozat, ABH 2000, 293, 297.
11 Az Alkotmánybíróság szerint „az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás sokféleképpen szervezhető meg. Az Alkotmányból eredően senkinek sincs alanyi joga egy meghatározott szervezési módra. Másrészt nincs alkotmányos ismérv arra, hogy a rendszer önmagában mennyiben alkalmas a biztosításon alapuló betegellátáshoz való jogosultságok teljesítését garantálni. Ezért a rendszer alkotmányellenessége csak olyan szélső esetben állapítható meg, ha egyértelmű, hogy a rendszer eleve alkalmatlan az államot terhelő kötelezettségek alkotmányosan még elfogadható minimumának teljesítésére.” ABH 1996, 173, 188-189.
12 Lásd: AJB 3536/2009. számú jelentés
13 23/1990. (X.31.) AB határozat
14 AJB 1989/2009. sz. jelentés