Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
Az AJB-906/2011. és 3702/2011. ügyekben

Előadó: dr. Hajas Barnabás
dr. Győrffy Zsuzsanna
Az eljárás megindulása
Egy ír állampolgár panasszal fordult az európai ombudsmanhoz, amelyben azt sérelmezte, hogy a magyar hatóságok évek óta nem szereznek érvényt a gyermeke elhelyezéséről rendelkező jogerős francia bírósági döntésnek. A beadványt az európai ombudsman joghatósága és hatásköre hiánya miatt hivatalomhoz tette át. A panasz alapján felmerült a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával, a jogállamiság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint a jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság gyanúja, azért az ügyben vizsgálatot rendeltem el, melynek eredményes befejezése érdekében tájékoztatást, valamint az iratok megküldését kértem a közigazgatási és igazságügyi minisztertől, az országos rendőr-főkapitánytól, az illetékes Heves Megyei Kormányhivatal Szociális és Gyámhivatalától (szociális és gyámhivatal), továbbá Boconád község jegyzőjétől.
Vizsgálatom alatt meghatalmazott jogi képviselője útján panasszal fordult hozzám a gyermek édesanyja, aki a gyermek átadására irányuló végrehajtási eljárás módját sérelmezte. Az édesanya panasza alapján ugyancsak vizsgálatot rendeltem el, melynek eredményes befejezése érdekében tájékoztatást, valamint az iratok megküldését kértem az országos rendőr-főkapitánytól. A két panasz szoros tárgybani összefüggésére tekintettel vizsgálati megállapításaimat egy jelentésben foglaltam össze.

Az alkalmazott jogszabályok
1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.)
1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról (Köt.)
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről (Rtv.)
1994. évi LIII. törvény a bírósági végrehajtásról (Vht.)
1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
1998. évi XIX. törvény a büntetőeljárásról (Be.)
2003. évi CXXX. Törvény az Európai Unió tagállamaival folytatott bűnügyi együttműködésről
1986. évi 14. törvényerejű rendelet a Gyermekek Jogellenes Külföldre Vitelének Polgári Jogi Vonatkozásairól szóló, Hágában az 1980. évi október 25. napján kelt szerződés kihirdetéséről (tvr.)
1/2002. (I. 17.) IM rendelet a bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről
1348/2000. EK rendelet
2201/2003. EK rendelet

A megállapított tényállás
A közigazgatási és igazságügyi minisztertől a külföldi bírósági határozat magyarországi kézbesítésének késedelmével kapcsolatban kértem tájékoztatást. E szerint a francia bírósági végrehajtói iroda 2008. október 21-én kelt jogsegélykérelmével küldte meg a gyermek elhelyezése tárgyában, a felperes apa által az alperes anya ellen indított eljárásban, a francia bíróság 2008. április 14-én kelt határozatát, annak az alperes részére történő kézbesítése érdekében. Ebben az időpontban a polgári ügyekben keletkezett bírósági iratoknak egy másik EU-tagállamban történő kézbesítését a tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1348/2000/EK tanácsi rendelet (2000. május 29.) szabályozta. A jogsegélykérelmet e rendelet szerinti átvevő intézmény, az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium Polgári Jogi Kodifikációs és Nemzetközi Magánjogi Főosztálya fogadta (2008. október 28-án), és a kézbesítendő iratokat 2008. október 28-án kelt levelével küldte meg a kézbesítésre illetékes Hevesi Városi Bíróságnak, azzal a kéréssel, hogy a kézbesítést megfelelően foganatosítsa. A bíróság 2009. március 18-án kelt végzésében – miután az anya a fordítás hiányára hivatkozva annak átvételének megtagadásáról nyilatkozott – megállapította a kézbesítés sikertelenségét. Ennek megfelelően 2009. március 25-én kiállították az 1348/2000/EK rendelet 10. cikke szerinti igazolást a kézbesítés eredménytelenségéről, amelyet ezt követően postáztak a megkereső francia bírósági végrehajtónak.
Az azóta bekövetkezett jogszabályi változások nyomán az átvevő intézményi feladatokat az illetékes helyi bíróságok látják el, így a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium már nem működik közre a jogsegélykérelmek fogadásában. 
A miniszter utalt arra, hogy kézbesítési ügy lefolyásának a szokásosnál hosszabb időtartama, amely az ügy sajátos körülményeiből adódott, nem gátolta az apát abban, hogy a gyermek kiadását kérje az őt magánál tartó anyától. Valamely EU-tagállam bírósága által gyermekkel kapcsolatos szülői felelősség tárgyában hozott, az adott tagállamban végrehajtható határozat Magyarországon a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 2201/2003/EK tanácsi rendelet (az ún. Brüsszel IIa rendelet) alapján hajtható végre. A végrehajtás elrendelésének előfeltétele, hogy a magyar bíróság a külföldi határozatot előzetesen, nem peres eljárás (ún. exequatur eljárás) keretében elismerhetővé és végrehajthatóvá nyilvánítsa. Az e tárgyban a magyar bíróság által hozott határozat jogerőssé válását követően kerülhet sor a magyarországi végrehajtásra, a bírósági végrehajtásról szóló 1994. évi LIII. törvény (a továbbiakban: Vht.) rendelkezéseinek megfelelően.
Az apa által a gyermek Franciaországba való visszavitele iránt a Brüsszel IIa rendelet és a Gyermekek Jogellenes Külföldre Vitelének Polgári Jogi Vonatkozásairól szóló, Hágában 1980. október 25-én kelt egyezmény (kihirdette az 1986. évi 14. tvr) alapján indított eljárásban a Pesti Központi Kerületi Bíróság 2008. május 30-án kelt határozatával (amelyet a Fővárosi Bíróság 2008. szeptember 2-án kelt végzésével helybenhagyott) elrendelte a gyermek Franciaországba való visszavitelét. E határozat végrehajtása iránt a kézbesítési jogsegélykérelem érkezésével egy időben pedig már megindult az eljárás, az ügyben eljáró önálló bírósági végrehajtó első intézkedésével 2008. október 29-én kelt levelével hívta fel az anyát az önkéntes teljesítésre. 
A miniszter tájékoztatásában kitért arra, hogy mivel mind a visszavitelt elrendelő magyar bírósági határozat, mind a francia bíróság szülői felügyelet tárgyában hozott határozata azonos magatartást, vagyis a gyermek kiadását írta elő, és a magyar határozat alapján a végrehajtás már folyamatban volt, a francia határozat végrehajtásának a gyermek visszaadása szempontjából érdemi jelentősége nincs. A végrehajtást önmagában az nem mozdította volna elő, hogy a gyermek átadására vonatkozó kötelezettséget több határozat is előírja és az érdekelt ezek mindegyikének a végrehajtását kérelmezi. A bírósági végrehajtási ügyvitelről és pénzkezelésről szóló 1/2002. (I. 17.) IM rendelet 25. §-a alapján ugyanis a végrehajtónak e végrehajtási ügyeket egyébként is egyesítenie kellene. Erre tekintettel a francia határozat kézbesítésének elhúzódása semmilyen érdeksérelemmel nem járhatott az apa számára.
Annak megvizsgálását is kértem a minisztertől, hogy a magyar hatóságok miért nem tudtak érvényt szerezni a jogerős francia bírósági határozatoknak. A kiskorú gyermek ügyében a végrehajtási eljárás 2008. október 15-én vette kezdetét a Pesti Központi Kerületi Bíróság (PKKB) által kiállított végrehajtható okirat alapján. Az okiratban a bíróság az apa kérelmére elrendelte a gyermek visszavitelét elrendelő jogerős határozat végrehajtását, eszerint az anya köteles a kislányt visszavinni Franciaországba, ennek hiányában a kérelmező jogi képviselőjének az ügyvédi irodában átadni. A végrehajtást foganatosító bíróság a Vht. 225. §-ának (6) bekezdése alapján a Hevesi Városi Bíróság. Az eljárás lefolytatására illetékes önálló bírósági végrehajtó 2008. október 29-én kelt levelével az édesanyát önkéntes teljesítésre szólította fel, egyúttal felhívta a végrehajtást kérőt a teljesítés, illetve annak elmaradása közlésére, továbbá megkereste a Gyöngyösi Városi Gyámhivatalt (gyámhivatal), hogy készítsen környezettanulmányt a gyermek elhelyezési körülményeiről. Mivel a végrehajtást kérő bejelentése szerint nem került sor az önkéntes teljesítésre, a Vht. 173. §-ában foglaltak alapján a végrehajtó az iratok megküldésével a Hevesi Városi Bírósághoz fordult a végrehajtás további módjának meghatározása végett. 2008. december 10-én a bírósághoz érkezett kérelmében a végrehajtást kérő is a végrehajtás módjának meghatározását indítványozta, ami alapján a bíróság december 18-án meghallgatást tartott az ügyben, majd december 19-én döntött a végrehajtás módjáról. Az eljáró bíróság a kötelezettet felhívta arra, hogy meghatározott cselekmény végrehajtására vonatkozó kötelezettségének tegyen eleget, ezt meghaladóan a gyermek átadása érdekében 50.000 Ft pénzbírsággal sújtotta. Ez ellen a határozat ellen mind a végrehajtást kérő, mind a kötelezett fellebbezett. A másodfokú bíróság 2009. február 12-én kelt végzésével az első fokon meghozott határozatot helybenhagyta. 
Az önkéntes teljesítés azonban a kiszabott pénzbírság ellenére sem történt meg, 2009. április 8-án ezért a végrehajtó ismételten kérte a bíróságtól a végrehajtás módjának meghatározását. A kötelezett kifogást terjesztett elő, amelyet a bíróság nyilatkozattételre megküldött mind a végrehajtónak, mind a végrehajtást kérőnek. A végrehajtást kérő képviselője 2009. április 22- én bejelentette, hogy a bíróság felhívását nem kapta meg, egyben a végrehajtás módja tekintetében kérte, hogy a bíróság rendelje el a gyermek átadásának karhatalommal való kikényszerítését. A bíróság még aznap ismételten megküldte a végrehajtási kifogást a végrehajtást kérőnek. 2009. április 27-én a bíróság a végrehajtást kérő indítványával egyezően végzésével a végrehajtás módja tekintetében elrendelte a gyermek átadásának rendőrség közreműködésével való kikényszerítését. Ez a végzés csak 2009. június 18-án emelkedett jogerőre, mivel a kötelezett megfellebbezte azt. Meg kell említeni, hogy ezzel párhuzamosan a kötelezett sorozatosan a végrehajtási eljárás felfüggesztését kérelmezte, amit a bíróság rendre elutasított mind első, mind másodfokon. Ezen felül a kötelezett a végrehajtási lap visszavonása iránt is kérelmet nyújtott be, ami szintén elutasításra került.
A végrehajtó 2009. július 20-án felszólította a kötelezettet, hogy 2009. július 29-én 14.00 órakor a kötelezett lakcímén foganatosítandó helyszíni eljárása során a gyermek átadását tegye lehetővé.
2009. július 23-án megkereste a Hevesi Rendőrkapitányságot a július 29-i helyszíni eljáráshoz a rendőri közreműködés biztosítása érdekében.
A kitűzött időpontban az eljáró végrehajtón, a rendőrség és a gyámhatóság munkatársain kívül jelen volt az édesapa és jogi képviselője, továbbá a Francia Nagykövetség munkatársa is. A helyszíni eljárási cselekmény nem járt eredménnyel, mert sem a kötelezettet, sem a gyermeket nem találta a helyszínen a végrehajtó. A végrehajtó még ezen a napon elrendelte az anya, augusztus 17-én pedig a kislány személykörözését is, amelyek alapján az adatokat a körözési információs rendszerben rögzítették. Az elrendelt körözés nyomán a végrehajtást kérő által bejelentett egri címen a végrehajtó 2009. október 28-án helyszíni eljárást foganatosított. Ennek során megállapította, hogy a végrehajtást kérő által megadott cím nem létezik, ettől függetlenül – a kötelezettet és a gyermeket keresve – a rendőrség segítségével a környék összes emeletes épületét átvizsgálta, eljárása azonban nem járt sikerrel
A minisztérium a végrehajtási szervezet feletti általános felügyelet ellátását érintő hatáskörében az ügyben eljáró végrehajtó tevékenységét a végrehajtók feletti szakmai felügyeletet ellátó Magyar Bírósági Végrehajtói Kamara bevonásával megvizsgálta. Álláspontjuk szerint az ügyben eljáró végrehajtó a Vht. szabályainak betartásával intézkedett, melynek során a gyermek átadása érdekében minden, a jogszabályban biztosított lépést megtett, késedelem nélkül intézkedett a végrehajtás eredményessége érdekében. 
A minisztérium a keresett személyek felkutatása érdekében történt esetleges eredmények kérdésében több alkalommal – így 2010 nyarán, illetve 2011 májusában – megkereste az eljáró rendőrkapitányságot és a Belügyminisztériumot. A válaszokban tájékoztatást kaptunk a körözések során tett rendőri intézkedésekről, a levelekben foglaltak szerint azonban a nyomozóhatóságok intézkedései a válaszadásig nem vezettek eredményre. 
A miniszter – a vizsgált ügy alapján – válaszában rámutatott, hogy a jogellenesen Magyarországra hozott gyermekek visszaadására irányuló végrehajtási eljárások eredményessége nem csak az eljáró végrehajtón, bíróságon és a gyámhatóságokon, hanem legalább ilyen súllyal a végrehajtásban közreműködő rendőrhatósági szerveken is múlik. Amint az a hivatkozott ügyben is megmutatkozik, szinte kizárólag a rendőrség felderítő munkájától várható a végrehajtás sikere azokban az esetekben, amikor az átadandó gyermekek tartózkodási helye ismeretlen és ezért a végrehajtó személykörözést rendel el. Álláspontja szerint a rendőrség elsődleges feladata a végrehajtás során nem a gyermek átadására – hiszen az a végrehajtó kötelezettsége – hanem az ismeretlen helyen távollévő gyermek felkutatásában való hatékony közreműködésre irányul. Ezzel összefüggésben a rendőrségi szakemberek több ízben jelezték, hogy a gyermekátadásra irányuló végrehajtási ügyekben – egyebek mellett – érdemes lenne felülvizsgálni a körözés végrehajtására és a gyermekek előállítására vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket, mivel véleményük szerint a jelenlegi szabályozás alapján nem állnak rendelkezésükre kellően hatékony eszközök a gyermekek felkutatására, illetve megtalálásuk esetén rendelkezésre állásuk biztosítására. 
Bár az eddigi tapasztalatok alapján a rendőrség és a bírósági végrehajtók eleve intenzív munkakapcsolatot alakítottak ki és akcióikat összehangolták annak érdekében, hogy fokozott együttműködésükkel biztosítható legyen a körözés és a végrehajtási eljárás sikere, ezzel együtt is fontos és támogatható minden olyan módosítás, ami pontosítja, egyértelművé teszi a gyermekek átadásának végrehajtásában a végrehajtói és rendőrségi hatásköröket, jogosultságokat. Ennek érdekében 2011 tavaszán a minisztérium megkereste a Belügyminisztérium Szabályozási és Koordinációs Helyettes Államtitkárát, javasolva egy munkacsoport felállítását, amely felülvizsgálná a kérdéses jogterületeket. Ebben felvetették, hogy hasznos lehet azoknak az egészségügyi és oktatási intézményeknek a bevonása is, amelyek a végrehajtási eljárással érintett gyermekekkel kapcsolatba kerülhetnek, mivel e szervek dolgozói sok esetben zaklatásként élik meg a jogszerűen eljáró végrehajtó vagy rendőrség végrehajtást foganatosító cselekményeit. A Belügyminisztérium válaszában megjelölte az ügyben eljárni jogosult munkatársait, egyúttal jelezte, hogy az Országos Rendőr-főkapitányság álláspontját tükröző és gondozásában készülő az ismeretlen helyen lévő személyek és tárgyak felkutatásáról, az ismeretlen személyek, holttestek és ismeretlen eredetű tárgyak azonosításáról szóló törvénytervezet szakmailag véglegesített tervezetének a Belügyminisztérium részére történt felterjesztését követően tartják lehetségesnek megkezdeni az egyeztetéseket. A hivatkozott szövegjavaslat a minisztériumhoz a válasz megküldéséig nem érkezett meg, illetve arra vonatkozóan a Belügyminisztériumtól sem kaptak további tájékoztatást.
A szociális és gyámhivatal vezetőjétől kapott tájékoztatás szerint az apa 2008. szeptember 10-én – jogi képviselője útján – a kijelölés alapján eljáró Gyöngyös Városi Gyámhivataltól (gyámhivatal) kapcsolattartás elősegítése érdekében intézkedést kért Az gyámhivatal álláspontja szerint nem teljesült a 2201/2003. EK. rendelet 10. cikkének feltételrendszere, mely szerint magyar hatóságnak (gyámhivatalnak) lenne az ügyben joghatósága, ezért végzésében döntött az apa kapcsolattartás végrehajtására irányuló kérelmének érdemi vizsgálat nélküli elutasításáról.
A Heves Megyei Főügyészség a gyámhivatal végzése ellen ügyészi óvást nyújtott be. A Főügyészség az elsőfokú végzés hatályon kívül helyezésére szólította fel a gyámhivatalt és felhívta, hogy a külföldi ítélet végrehajtására irányuló eljárásban a kiskorú magyarországi tartózkodásának ideje alatt biztosítsa az apát megillető láthatási jog gyakorlását, a vonatkozó kormányrendeletben foglaltak szerint. A gyámhivatal az ügyészségi óvással nem értett egyet, így az óvást felterjesztette a szociális ás gyámhivatalhoz. Az elsőfokú gyámhatóság szerint magyar hatóságnak (gyámhivatalnak) nincs az ügyben joghatósága. Ezt a tvr. 16. cikkére alapozta, miszerint a gyermeknek a jogellenes elviteléről, illetve visszatartásáról történt tudomásszerzést követően annak az államnak az illetékes igazságügyi, vagy közigazgatási szervei, ahová a gyermeket vitték vagy ahol visszatartják, mindaddig nem dönthetnek a szülői felügyeleti jog érdemét illetően, amíg az egyezmény alapján indult eljárásban nem születik határozat arról, hogy a gyermeket nem kell visszavinni a korábbi szokásos tartózkodási helye szerinti államba.
A Fővárosi Bíróság által jogerősen helyben hagyott elsőfokú bírósági végzés döntött arról, hogy a gyermeket vissza kell vinni szokásos tartózkodási helyére, Franciaországba. Ezáltal a bíróság azt is kimondta, hogy a gyermek jogellenesen tartózkodik Magyarországon. A végzés alapján  megállapítható, hagy a gyermek szokásos tartózkodási helye Franciaországban van, ezen indok alapján Magyarországon gyámhivatalnak az apai kapcsolattartás kérdésében nincs joghatósága eljárni. A Szociális és Gyámhivatal 2009. február 9. napján kelt határozatával az ügyészi óvás elutasításáról döntött. A Heves Megyei Főügyészség közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálata iránt keresetet nyújtott be a Heves Megyei Bíróságra, amely 2009. május 27-én kelt végzésével a Heves Megyei Főügyészség keresetét elutasította. A bíróság is megállapította, hogy magyar hatóságnak nincs joghatósága az ügyben eljárnia. 
Az apa a kapcsolattartás végrehajtását 2009. január 23-án ismét kérte gyámhivataltól, melyet az végzésével érdemi vizsgálat nélkül elutasította, hivatkozva arra, hogy tárgyi ügyben magyarországi hatóságnak nincs joghatósága eljárni. A szociális és gyámhivatal a 2009. május 14-én kelt végzésével az elsőfokú végzés helyben hagyásáról döntött, az apa pedig közigazgatási végzés bírósági felülvizsgálata iránt keresetet nyújtott be a Heves Megyei Bíróságra, amely 2009. november 8-án kelt végzésével a keresetet elutasította. 
A szociális és gyámhivatal vezetője arról is tájékoztatott, hogy a másodfokon eljáró gyámhivatal előtt ezt követően tárgyi ügyben nem indult eljárás, így – álláspontja szerint – együttműködési kötelezettségük sem volt a jelzőrendszer tagjaival.
A szociális és gyámhivatal vezetője az alábbi konkrét kérdéseimet azonban nem válaszolta meg:
1. Miként teljesítették (milyen intézkedéseket tettek) az egyes hatóságok, valamint a gyermekvédelmére hivatott szervek a Gyvt.-ben maghatározott gyermekvédelmi jelzőrendszer részeként meghatározott feladataikat?
2. Miként működött együtt a szociális és gyámhivatal a jelzőrendszer többi tagjával?
3. Milyen intézkedéseket tett, illetve tervez tenni a szociális és gyámhivatal a gyermek jogainak – így különösen lehető legmagasabb testi és lelki egészséghez való jog, oktatáshoz fűződő jog – érvényesítése és védelme érdekében.
A települési jegyzőjének 2011. augusztus 3-án kelt válasza szerint a gyermek 2008. január 4-től a Boconádi Általános Iskola tanulója volt. A gyermek eleinte rendszeresen járt iskolába, jól beilleszkedett, szépen tanult. A 2. osztály második félévétől – az édesanya kérelmére és egy pszichiáter szakorvos véleménye alapján – sajátos helyzetére való hivatkozással a Köt. 69. § (2) és (4) bekezdése alapján az intézményvezető felmentette a kötelező tanórai foglalkozáson való részvétel alól, azzal, hogy a gyermek félévente vizsga keretében ad számot tudásáról. A második osztály év végi vizsgáját a gyermek teljesítette, de a 2010. évi és 2011. évi vizsgáin – annak ellenére, hogy az intézményvezető tértivevényes levélben küldött értesítést az anya és gyermek állandó lakóhelyére a vizsgák időpontjáról – már nem jelent meg. A gyermek és édesanyja állandó bejelentett lakóhelyét a Polgármesteri Hivatal ugyan ismerte, bejelentett tartózkodási helyük nincsen, tényleges tartózkodási helyükről pedig nincs tudomása hivatalnak. 
A gyermekvédelmi jelzőrendszer tagjai (védőnő, háziorvos, iskola) jelzéssel nem éltek a kiskorúval kapcsolatban. 2008-ban az anya ügyvédje kérte a gyermek védelembe vételét, melynek következtében környezettanulmány is készült, de a védelembe vételre nem került sor, szabálysértési eljárás az anyával szemben nem indult.
Az országos rendőr-főkapitány arról tájékoztatott, hogy az apa 2008. október 8-án feljelentést tett a Hevesi Rendőrkapitányságon az anya ellen, aki 2007 decemberében – családi látogatásra – Magyarországra hozta gyermeküket, ezt követően azonban nem tért vissza vele Franciaországba, továbbá nem biztosította az apa részére a bíróság jogerős határozatában elrendelt kapcsolattartást. A feljelentés tartalma alapján az édesanya nem engedi iskolába járni a gyermeket, személyiségét, érzelmi fejlődését pedig károsan befolyásolja.
Ennek alapján a Hevesi Rendőrkapitányság a Btk. 195. § (1) bekezdése alapján nyomozást rendelt el kiskorú veszélyeztetése bűntette elkövetésének gyanúja miatt. Mivel az eljárás során – figyelemmel a kirendelt igazságügyi pszichológus szakértő véleményre is – megállapítást nyert, hogy az édesanya szülői magatartása nem veszélyezteti a gyermek fejlődését, nem igyekszik gyermekét az apa ellen nevelni és az iskolai kötelezettségének teljesítésében nem akadályozza, az eljárást – a Be. 190. § (1) bekezdésének a) pontja alapján – a nyomozóhatóság 2009. június 25. napján megszüntette. A nyomozást megszüntető határozat ellen bejelentett panaszt az eljárás felügyeletét ellátó Egri Városi Ügyészség elutasította. 
A Hevesi Városi Ügyészség elrendelésére a Hevesi Rendőrkapitányságon 2009. szeptember 29-én indítottak büntetőeljárást kiskorú elhelyezésének megváltoztatása [Btk. 194. §] gyanúja miatt. A büntetőeljárás  az apa újabb feljelentése alapján indult, mi szerint az anya a feljelentővel közös kiskorú gyermeküket édesapjától rejtve, titokban tartja. Az ügyet 2009. december 15-én a Heves Megyei Rendőr-főkapitányság saját hatáskörébe vonta, majd az eljárást a Hevesi Városi Ügyészség 2010. január 8-án megszüntette azon indokolással, hogy nincs olyan – a szülői felelősség kérdésében kizárólag az apát feljogosító – hatósági határozat, amely Magyarországon végrehajtható. A határozat ellen a sértett panasszal élt, melyet a Heves Megyei Főügyészség elutasított. 
A Magyarországon megindított nyomozással párhuzamosan a feljelentő által Franciaországban kezdeményezett eljárásban a francia bíróság 2009. március 31-én – 3 évi szabadságvesztéssel fenyegetett bűncselekmény elkövetése miatt (kiskorú elhelyezésének 5 napon túli, a Francia Köztársaság területén kívüli megváltoztatása) – európai elfogatóparancsot adott ki az anyával szemben. 
Az elfogatóparancs alapján a Hevesi Rendőrkapitányság 2009. július 27-én közúti ellenőrzés során elfogta, őrizetbe vette, majd 2009. július 28-án a Fővárosi Bíróság elé állította az anyát. Az intézkedés során a gyermek nem volt az édesanyjával. A Fővárosi Bíróság a terhelt vonatkozásában kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását az Európai Unió tagállamaival folytatott bűnügyi együttműködésről szóló 2003. évi CXXX törvény 4. §-ának f) pontjára való hivatkozással megtagadta, mivel a kibocsátás alapjául szolgáló cselekmény miatt a keresett személy ellen a Magyar Köztársaság területén büntetőeljárás volt folyamatban, és az anyát szabadon bocsátotta. 
A PKKB végrehajtó okirattal 2008. október 15-én úgy rendelkezett, hogy az anya köteles a gyermeket visszavinni Franciaországba, vagy ha ez nem lehetséges, akkor a kérelmező jogi képviselőjének az ügyvédi irodában átadni. Mivel a kötelezett ennek határnapra nem tett eleget, ezért a bíróság számú elrendelte a gyermek kiadásának rendőrség közreműködésével való kikényszerítését. 
Mivel a végrehajtás nem vezetett eredményre, a végrehajtó elrendelte az anya, majd a gyermek körözését, melynek alapján az adatokat a körözési információs rendszerben rögzítették. A Hevesi Rendőrkapitányság, mint a körözött személyek bejelentett lakóhelye szerint illetékes, körözést irányító rendőri szerv lefolytatta a körözött személyek tartózkodási helyének felkutatása érdekében szükséges eljárást. Az ennek során foganatosított intézkedésekről készült jelentést is megküldte részemre az országos rendőr-főkapitány. 
Időközben az anya ellen Franciaország európai elfogatóparancsot adott ki, amelyet 2010. június 16-án helyezett el a SIS rendszerben. E jelzés alapján az anyát feltalálása esetén őrizetbe kell venni és bíróság elé kell állítani. Ha a gyermek megtalálják, őt a bírósági végrehajtónak kell átadni. A Hevesi Rendőrkapitányság a vonatkozó jogszabályok és előírások alapján folyamatosan végezte az anya és a gyermek felkutatását. 
A Heves Megyei Rendőr-főkapitányság Bűnmegelőzési Osztálya folytatott eljárást a Párizsi Felsőfokú Bíróság vizsgálóbírója által előterjesztett nemzetközi jogsegélykérelem alapján, az anya ellen indított bűnügyben kiskorú elhelyezésének megváltoztatása miatt. Az eljárásban a Legfőbb Ügyészség által engedélyezett feladatokat végrehajtották.
Az apa 2011. március 21-én tett feljelentése alapján – a korábbi tényállás adatai szerint – a Nemzeti Nyomozó Iroda (NNI) nyomozást rendelt el ismeretlen tettes ellen kiskorú veszélyeztetése bűntett [Btk. 195. § (1) bek.] elkövetésének gyanúja miatt. Az NNI-nél jelenleg is folyamatban lévő büntetőeljárás során az alábbi intézkedések történtek: 
-	megkeresték az Oktatási Hivatalt arra vonatkozóan, hogy a gyermeket mely oktatási intézménybe íratták be; 
-	megkeresték továbbá az Országos Egészségbiztosítási Pénztárt (OEP), hogy az anya és a gyermek a kérdéses időszakban mikor és hol részesült egészségbiztosítási ellátásban, valamint hogy az anya milyen bejelentett munkahellyel rendelkezett; 
-	az eljárás során keletkezett információ alapján megkeresték a Szent Ferenc Egészségügyi Központot, hogy a körözött személyek nyilvántartásukban szerepelnek-e;
-	megkerestek két pénzintézetet annak érdekében, hogy a körözött személyek, valamint a közvetlen kapcsolataikként beazonosított személyekről rendelkezésre álló adatokról tájékoztatást adjanak;
-	megkérték az anya és a gyermek felkutatása érdekében kapcsolataikként feltérképezésre került személyek vonatkozásában felmerült elő- és számlafizetői adatokat, valamint híváslistákat; 
-	tanúként hallgatták ki a feljelentőt, és más személyeket;
-	igazságügyi pszichológus szakértőt rendeltek ki.
Az anya panasza ügyében, az országos rendőrfőkapitánytól kapott tájékoztatás szerint az anya 2007 végén lányával a Francia Köztársaságból letelepedési szándékkal a Magyar Köztársaság területére utazott, majd itt – az apa beleegyezése nélkül és kifejezett akarata ellenére, továbbá a gyermek elhelyezéséről rendelkező bírósági végzéssel szemben – a gyermeket beíratta a Heves Megyében található Boconád község általános iskolájába. 
Az apa több alkalommal eredménytelenül szólította fel az anyát arra, hogy a gyermeküket a francia bíróság döntésének megfelelően vigye vissza a Francia Köztársaságba. A feljelentés szerint az anya az illetékes magyar bíróságok előtt több alkalommal eljárást indított azzal a szándékkal, hogy a francia bíróság gyermekelhelyezéssel kapcsolatos döntését helyezzék hatályon kívül. Az NNI-nél előterjesztett feljelentés kitér arra is, hogy az anya a gyermekkel nem tartózkodik a bejelentett lakóhelyén, hanem – az édesapa számára – ismeretlen helyen, bujkáló, rejtőzködő életmódot folytat. 
Az ügyben eljáró bírósági végrehajtó az NNI-t arról tájékoztatta, hogy a gyermek ténylegesen nem jár a boconádi általános iskolába, és az anya által megadott lakcímen sem tartózkodik, így a gyermek felkutatására tett intézkedései eredményre nem vezettek. 
A Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium (KIM) Igazságügyi Együttműködési és Nemzetközi Magánjogi Főosztályának megkeresése, valamint az ügyben korábban elrendelt körözés alapján a Hevesi Rendőrkapitányság több alkalommal hajtott végre ellenőrzéseket az anya és gyermek felkutatása céljából a bejelentett lakhelyükön, továbbá ellenőrizték a Boconádi Általános Iskolában azt, hogy a gyermek ténylegesen részt vesz-e az oktatásban. A részletes adatgyűjtés megállapításai szerint az érintettek bejelentett lakcímükön nem tartózkodnak, a felkutatásukra tett rendőri intézkedések eredményre nem vezettek. Az adatgyűjtést végző rendőrök továbbá megállapították azt, hogy 2009. október 13-án a gyermek már több mint 150 órát mulasztott, valamint azt, hogy a számára előírt vizsgákon és pótvizsgákon nem jelent meg. 
Fentieken túl – a megkeresésemre adott válaszát követően – Boconád Község Jegyzője 2011. augusztus 11-én az anyával szemben kiskorú veszélyeztetése bűntett [Btk. 195. (1) bek.] gyanúja miatt feljelentést tett, tekintettel arra, hogy a gyermek 2010 első félévétől tankötelezettségét nem teljesíti, a számára kijelölt vizsgákon nem jelenik meg. 
A fentiek alapján az Rtv. elfogásra, előállításra, valamint a magánlakásban történő intézkedésre irányadó rendelkezései alapján az NNI állományának tagjai, valamint a helyi körzeti megbízott 2011. augusztus 31-én megjelentek az anya és a gyermek bejelentett lakcímén abból a célból, hogy megkíséreljék az érintett személyekkel szemben a jogszabályban meghatározott további intézkedések megtételét. 
A lakásban tartózkodó anya nyitott ajtót és közölte, hogy nem fog ellenállást tanúsítani, valamint kijelentette, hogy leánya is az épületben van, majd önként lehetővé tette azt, hogy az eljáró rendőrök a lakásba belépjenek. Az intézkedő rendőrök az anyával részletesen közölték – az elrendelt körözéseket tartalmazó dokumentumok átadásával – az intézkedés jogalapját, valamint célját és tervezett menetét.
Az anya kijelentette, hogy tudomása van arról, hogy ellene több hatályos elfogatóparancs is van és megértette, hogy őt –, azt követően, hogy a kijelölt végrehajtó intézkedik a gyermek további elhelyezésével kapcsolatban – a Hevesi Rendőrkapitányságra fogják előállítani a szükséges további intézkedések elvégzése céljából Az anya ugyanakkor közölte, hogy nem hajlandó együttműködni a rendőrséggel és az ügyben eljáró más hatósággal sem, a gyermekét pedig nem fogja átadni a kijelölt végrehajtónak. Ezzel párhuzamosan az intézkedő rendőrök felvették a kapcsolatot és a helyszínre irányították a bírósági végrehajtót. A rendőrök értesítették továbbá a Francia Köztársaság Magyarországra akkreditált Belügyi Attaséjának az asszisztensét, aki az apa távollétében jogosult – ideiglenesen – átvenni a gyermeket a végrehajtótól. Az intézkedés megkezdésétől fogva a család jelenlévő tagjai, azaz az anya, illetve az anyai nagyanya, valamint az anyai nagyapa folyamatosan ellenséges magatartást tanúsítottak a jelenlévő rendőrökkel szemben, a hatóság tagjait szidalmazták és – annak ellenére, hogy az eljáró rendőrök több alkalommal is a szükséges részletességgel tájékoztatták őket az intézkedés mibenlétéről, és igazolták annak jogszerűségét, megalapozottságát – az eljárás törvényességét vitatták.
Az anyai nagyanya az intézkedés végrehajtása során rosszullétre panaszkodott, ezért az eljáró rendőrök értesítették az Országos Mentőszolgálatot. A helyszínre érkező mentőtiszt megállapította, hogy elszállítása nem indokolt, azonban a vizsgált személy állapotáról szóló igazolást csak orvos adhat ki, ezért értesítette a háziorvost. A háziorvos szintén megvizsgálta az anyai nagyanyát, majd kiállította az állapotáról szóló igazolást, amely szerint a vizsgált személy további ellátást nem igényel. A rendőrök kérésére a háziorvos a gyermeket is megvizsgálta, és megállapította, hogy a gyermeken külsérelmi nyomok nem találhatóak, a gyermek a további vizsgálat lefolytatásától elzárkózott, így a háziorvos távozott. 
A nagymama – ismeretlen okból – arra a következtetésre jutott, hogy a rendőrök azért jelentek meg a lakásán, mert a szomszédasszonya bizonyára kifigyelte azt, hogy az anya és a gyermek az éjszaka folyamán érkeztek meg a lakásba, majd mivel tudott a körözésükről, értesítette a rendőrséget. A nagymama felindultságában az említett szomszédasszony megölésével fenyegetőzött. 
A nagymama az intézkedés során folyamatosan telefonált, és többek között kapcsolatot tartott – elmondása szerint – az anya panaszát hivatalomhoz előterjesztő ügyvéddel. A nagymama állítása szerint az ügyvéd arra bíztatta, hogy mivel ő személyesen nem áll körözés alatt, így mozgásában nem korlátozható, fogja meg a gyereket és vonja ki a rendőri intézkedés alól, majd távozzon el vele. 
A helyszínre érkezett bírósági végrehajtó – az Egri Városi Gyámhivatal alkalmazottjának (gyámügyi alkalmazott) társaságában – a család jelenlévő tagjait arra kérte, hogy a hallgassák meg őt a lakás nagyszobájában. A bírósági végrehajtó azonban eljárásának célját sem tudta megjelölni, mert a családtagok nem hagyták szóhoz jutni, és elkezdték őt is szidalmazni, így megakadályozták feladatának ellátásában. A nagyszülők kijelentették, hogy mindenképpen – akár a hatóság jelen lévő tagjai ellen irányuló erőszakkal is – meg fogják akadályozni azt, hogy a gyermeket a lakásból elvigyék. 
Az eljárás rendjének és zavartalanságának fenntartására irányuló több – eredménytelen – felszólítás után, a bírósági végrehajtó – a zavartalan hivatalos eljárásának biztosítása céljából – a megjelent rendőri erőktől azt kérte, hogy a nagyszülőket kísérjék ki a szobából és az azzal összenyíló lakrészből azért, hogy meg tudja kezdeni a gyermek átadásával kapcsolatos feladatainak végrehajtását. 
A nagyszülőknek a kétlakásos házban saját lakrészük van, azonban – miután rendőri kíséret mellett elhagyták az intézkedés színhelyéül szolgáló lakrészt – oda nem mentek be, hanem az udvaron követték figyelemmel a további fejleményeket, ahol szabad mozgásukban semmilyen formában nem voltak korlátozva, így az utcára is több alkalommal kimentek. 
Miután a nagyszülők elhagyták a szobát, a bírósági végrehajtó megkísérelte az anyával megértetni azt, hogy jogerős bírósági határozat alapján jár el és kötelessége a gyermeket – akár karhatalom igénybevétele mellett is – átadni az édesapa képviseletében megjelent személynek, akit a gyermek átvételére szintén jogerős francia bírósági határozat jogosít fel. 
Az anya ekkor ismételten kijelentette, hogy a gyermeket nem adja át, csak abban az esetben, amennyiben tőle erőszakkal elveszik. A bírósági végrehajtó tájékoztatta az anyát arról, hogy nincs jogi akadálya annak, hogy a gyermeket a meghatalmazott számára átadja, ezért érvényt fog szerezni a bíróság végzésében foglaltaknak. Erre az anya gyermekét szorosan átölelve, a végrehajtót és a rendőröket célzó hangos, üvöltő, mocskolódó kijelentések mellett a szoba falához húzódott és állva rángatni kezdte a gyermeket, és ismételten elmondta, hogy nem adja át őt.
Miután az anya az önkéntes közreműködést megtagadta, illetve fizikailag is ellenszegült, a bírósági végrehajtó a gyermeknek az anyától való elválasztásához a jelen lévő rendőrök segítségét kérte. A bírósági végrehajtó kérésére, a az anya ellenállásának megtörése érdekében és esetleges támadásának kivédése céljából az intézkedő rendőrök testi kényszert alkalmaztak, az anyát megbilincselték, majd a Hevesi Rendőrkapitányságra állították elő, ahol az elfogatóparancs alapján határozatot hoztak őrizetbe vételéről és foganatosították vele szemben a kiadatásával kapcsolatos további intézkedéseket. 
Feltehetőleg az anya folyamatos kiabálásának hatására – a szobából korábban eltávozott – a nagyapa a helyiség utcára néző ablakán bemászott abból a célból, hogy megkísérelje meghiúsítani az intézkedést. A férfit jobb, illetve bal karjának kíméletes megragadása mellett, az ablakból beemelték és egy párnázott fotelba helyezték a helyszínen lévő rendőrök, majd értésére adták, hogy minden a jogszabályoknak megfelelően történik, a jelen lévő rendőrök a végrehajtó munkáját segítik. Felszólították továbbá, hogy hagyjon fel az eljárás további akadályozásával és tartózkodjon a hivatalos személy elleni erőszakos cselekmény kifejtésétől. A nagyapa miután megértette a közlést, szemmel láthatóan megnyugodott, és ígéretet tett arra, hogy felhagy a további támadással és nem kísérel meg erőszakot elkövetni a hatóság jelen lévő tagjai ellen. Ezalatt az udvaron tartózkodó nagymama folyamatosan hangosan fenyegetőzött és szidalmazta a hatóság tagjait. 
Miután az anyától – a végrehajtó utasítására és a jelen lévő gyámügyi alkalmazott egyetértésével – gyermekét elválasztották, az hangos kiabálásba kezdett, közölve, hogy ha el akarják vinni akkor kárt tesz magában, majd a szobából beszaladt a lakás fürdőszobájába, ahol továbbra is hisztérikus módon viselkedett. A gyermek visszatartására a jelen lévő rendőröknek jogi lehetősége nem volt, így mozgásában sem korlátozhatták. 
A gyermeket a jelen lévő gyámügyi alkalmazott sem tudta megnyugtatni, ezért az Országos Mentőszolgálatot hívták abból a célból, hogy a feldúlt kislánynak és a szintén hisztérikus nagyszülőknek – ha szükséges – orvosi segítséget tudjanak nyújtani. A megjelent mentőápoló megkísérelte felvenni a kapcsolatot a gyermekkel, aki azonban elzárkózott és nem engedte magát megvizsgálni, majd ismételten öngyilkossággal kezdett el fenyegetőzni és közölte, hogy nem megy sehova. 
Tekintettel arra, hogy az egészségügyi ellátás továbbra is feltétlenül indokoltnak látszott, azonban a megjelent mentő személyzetének nem volt felhatalmazása arra, hogy a gyermeknek bármilyen nyugtatót adjon, vagy az ellenszegülő gyermeket egyéb módon ellátásban részesítse, ezért megfelelő felhatalmazással bíró mentőautót, un. „esetkocsit” kértek a helyszínre. A helyszínre érkező esetkocsi mentőtisztje szintén megkísérelt kapcsolatba lépni a gyermekkel, aki azonban vele sem volt hajlandó szóba állni, és továbbra is azzal fenyegetőzött, hogy kárt tesz magában, ha bárki hozzáér. 
A kiérkezett mentősök szerint indokolttá vált a gyermek pszichiátriai kivizsgálása, azonban a gyermeket annak, valamint nagyszüleinek ellenállására tekintettel kizárólag orvos utalhatja be és szállíttathatja el. Ennek megfelelően ismételten sor került a háziorvos értesítésére, azért, hogy állapítsa meg, indokolt-e a gyermek kórházi pszichiátriai ellátása, ha megítélése szerint igen, akkor állítsa ki a szükséges dokumentumokat. 
Időközben a helyszínen megjelent a Hevesi Gyámhivatal vezetője, valamint egy jegyzőkönyvvezető, akik felvették a kapcsolatot a már jelen lévő gyámügyi alkalmazottal, majd a gyermek érdekeire való tekintettel kísérték figyelemmel a folyamatban lévő intézkedést. 
A háziorvos – miután elvégezte a szükséges vizsgálatokat – a gyermeket beutalta a pszichiátriára, majd a gyermek önveszélyes állapotára tekintettel a bírósági végrehajtóval közösen azt kérték a jelen lévő rendőröktől, hogy működjenek közre a mentőkocsiba való elhelyezésében. A nagyapa a rendőrök és a mentőtiszt kérésének ellenére nem volt hajlandó kinyitni a kétszárnyú kertkaput azért, hogy a mentőkocsi a lakás bejárati ajtajához tolathasson, megkönnyítve ezzel a gyermek elszállítását. Így az orvos szakmai döntésének, valamint a végrehajtó kérésének eleget téve – a jelen lévő gyámhivatali munkatársak beleegyezésével – a rendőrök a gyermeket az utcán parkoló esetkocsiba helyezték.
Miközben a rendőrök a gyermeket a várakozó mentőautóba tették, a nagyszülők ismételten megkísérelték megakadályozni azt, hogy a őt a mentőautó elszállíthassa, így velük szemben — a szükséges mértékben — testi kényszer alkalmazására került sor. 
A gyermekkel szemben az eljáró rendőrök a megjelent háziorvos utasítására, az Rtv. 37. §-ában szabályozott biztonsági intézkedés keretében, a gyermek – háziorvosi igazolással alátámasztott – önveszélyes állapotának megszüntetése érdekében intézkedtek az önmagát veszélyeztető állapotban lévő gyermek további orvosi szakellátása és vizsgálata céljából, majd közreműködtek a kijelölt egészségügyi intézetbe történő szállításában. 
A bírósági végrehajtó eljárását az Egri Városi Kórháznál folytatta, ahol a gyermeket az apa megérkezéséig, ideiglenes jelleggel átadta a gyermek átvételére jogosult személynek. 
Az Egri Kórházból a gyermeket a budapesti Heim Pál Gyermekkorház Pszichiátriai Osztályára irányították, ahova szintén mentővel vitték – immár – rendőri biztosítás nélkül. 
A gyermek Franciaországba vitelének módjáról és – tekintettel arra, hogy miután a gyermeket a végrehajtó átadta az átvételére jogosult személynek, és a kiskorút érintő további rendőri intézkedésre sem indok, sem pedig jogi lehetőség nem volt – annak körülményeiről hivatalos információval a rendőrség nem rendelkezik. Kiskorú veszélyeztetése bűntett elkövetésének megalapozott gyanúja miatt az anyával szemben folyamatban lévő eljárásban az NNI vizsgálja, hogy a gyermek miként teljesítette tanulmányi kötelezettségét. 
A gyermeket a kórházban 2011. szeptember 2-án az ügyben kirendelt igazságügyi klinikai szakpszichológus szakértő vizsgálta meg. A fentieken túl az NNI feltárta, hogy a gyermek az általános iskolai 3. és 4. évfolyam – számára magántanulóként előírt – vizsgáit nem tette le, tankötelezettségét ily módon nem teljesítette. A beszerzett információk szerint a gyermek vizsgákról való távolmaradását az anya, vagy a nagyszülők orvosi dokumentumokkal nem igazolták és új vizsgaidőpontot sem kértek.

Érintett alapvető jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”) 
– a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § (1) bekezdése: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”)

A vizsgálat megállapításai
I. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
1. A Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium, a Heves Megyei Kormányhivatal Szociális és Gyámhivatala, továbbá Boconád község jegyzője az Obtv. 29. § (1) bekezdésének a) pontja szerint a közigazgatási feladatot ellátó szerv, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik.
2. A vizsgálattal érintett rendőrség az Obtv. 29. § (1) bekezdésének d) pontja szerinti rendvédelmi szerv, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
Utalva az OBH 2452/2008., OBH 3262/2008., OBH 3595/2008., OBH 3628/2008., OBH 5266/2008., OBH 1617/2009., AJB 6021/2009., és AJB 6630/2009. sz. ügyekben kiadott jelentéseimhez, ismételten fel szeretném hívni a figyelmet, hogy az Rtv. preambuluma célként fogalmazza meg „a Magyar Köztársaság Alkotmányának és nemzetközi jogi kötelezettségeinek, valamint a jogállamiság követelményeinek megfelelően működő Rendőrség kialakítás[át]”. Az Rtv. 2. § (1) bekezdése második mondata szerint „A Rendőrség tiszteletben tartja és védelmezi az emberi méltóságot, óvja az ember jogait.” 
3. Az ügyben számos bírósági eljárás is indult. Figyelemmel arra, hogy az Obtv. 17. § (5) bekezdése értelmében az országgyűlési biztos nem járhat el olyan ügyben, amelyben a határozat felülvizsgálata iránt bírósági eljárás indult, vagy amelyben jogerős bírósági határozat született, nem vizsgáltam a panaszok azon részeit, amelyek a bírósági eljárásokkal érintett kérdésekre vonatkoztak.
4. Megjegyzem továbbá, hogy a Gyvt. 11. § (2) bekezdése szerint „[a] gyermek alkotmányos jogainak védelmét az országgyűlési biztos […] a maga sajátos eszközeivel segíti, […] feladata, hogy a gyermek alkotmányos jogait érintő – tudomására jutott – visszaéléseket kivizsgálja, és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen […].” Mindezekre a Gyvt. által megfogalmazott, kvázi „gyermekjogi szakombudsmani” teendőket is ellátok.
5. Hatásköröm hiányában nem vizsgáltam sem a gyermek elhelyezésével, sem pedig annak megalapozottságával kapcsolatos, a szülők beadványában megjelölt kérdéseket, jelentésem nem tartalmaz azok megalapozottságával kapcsolatos megállapításokat.

II. A gyermekvédelmi jelzőrendszer működésével kapcsolatban
1. Több jelentésemben megállapítottam, hogy az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglaltak szerint a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. Az alkotmányi felsorolás (család, állam, társadalom) egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen a családtól kell a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia. Ezt egészíti ki, meghatározott esetekben pedig pótolja, illetve helyettesíti az állami intézményvédelem. Ez a fajta sorrend fakad a vonatkozó nemzetközi dokumentumok rendelkezéseiből, valamint ezt diktálja a gyermek mindenek felett álló érdeke, de ezt támasztja alá az AB gyakorlata is. [„Minthogy azonban a gyermek védelme és a róla való gondoskodás nemcsak a család alkotmányos kötelessége, hanem az államé, a társadalomé is, ez a szülői felügyelettel összefüggésben úgy értelmezendő: ha a gyermeknek nincs vagy a szülői kötelességeket nem teljesítő szülője van, akkor helyettük az államnak kell helytállnia. Ez ad a jogalkotó államnak lehetőséget a törvényes beavatkozásra, és kötelezi az államot közvetlen helytállásra (tartás) a védelem és gondoskodás feladatára (büntető rendelkezések, állami gondozásba vétel)” (995/B/1990. AB hat., ABH 1993, 515, 528.)] 
A gyermeknek e joga tehát megalapozza az állam alkotmányos kötelességét a gyermek fejlődésének védelmére. Az állam alatt nem pusztán a Magyar Államot, mint jogi személyt kell jelen esetben érteni, hanem – a különböző jogszabályokban meghatározott feladat- és hatáskörében eljárva – valamennyi, ezért tételesen meg nem határozható állami- és önkormányzati szervet is. [AJB-3536/2009]
Az Alkotmány 67. §-ában rögzített alapvető joggal összefüggésben értelmezhető az Alkotmány 16. §-a, amely nem klasszikus alapjogi normaként rögzíti a gyermekek és az ifjúság létbiztonsághoz, oktatáshoz és neveléshez való jogát, hanem államcélként vagy állami kötelezettségként. Az Alkotmánybíróság határozatban fejtette ki, hogy „Az Alkotmány 16. §-a állami kötelezettséget állapít meg az ifjúság létbiztonsága, oktatása és nevelése, valamint érdekeinek védelme tekintetében. Ez a rendelkezés azonban önmagában alanyi alapjogot nem tartalmaz konkrét állami szolgáltatásokra. A jogalkotó szervek számára széles mozgásteret biztosít az ifjúság létbiztonságát, oktatását és nevelését, valamint érdekének védelmét szolgáló támogatási formák meghatározásában.” [79/1995. (XII. 21.) AB határozat] Mindezekre tekintettel – amennyiben az egyes alkotmányi rendelkezések finomhangolását nem hagyjuk figyelmen kívül – le kell szögeznünk, hogy önállóan az Alkotmány 16. §-a vonatkozásában nem állapítható meg alanyi alapjoggal összefüggő visszásság, még akkor sem, ha az állam objektív intézményvédelmi kötelezettségét hívjuk segítségül. Nem tekinthetünk el azonban attól, hogy az Alkotmány 16. §-a mégis kötelezettséget fogalmaz meg az állam és szervei számára. Igaz, az intézményvédelem és az államcélok közötti különbség éppen abban ragadható meg, hogy utóbbiak esetében szélesebb az állami mozgástér a megvalósítás eszközeinek, módjának, formáinak megválasztásában. [Lápossy Attila: Intézm. védve & korlátozva. Az intézményes értékvédelem és az arra alapozott alapjog-korlátozás veszélyei az Alkotmánybíróság gyakorlatában. In A köztársasági Alkotmány 20 éve (szerk. Kocsis Miklós – Zeller Judit). Pécsi Alkotmányjogi Műhely Alapítvány, Pécs 2009. 270. o.] Szélesebb állami mozgástér esetén is szükséges azonban, hogy az állam legalább megalkossa az adott, Alkotmányban meghatározott cél eléréséhez, illetve védendő érték megóvásához szükséges jogi szabályozást, továbbá létrehozza e cél eléréséhez nélkülözhetetlen intézményi kereteket (vagy segítséget nyújtson ilyen intézmények létrehozásához), végül biztosítsa az intézmények jogszerű és hatékony működését. Ezt az értelmezést támasztja alá, hogy Magyarország a Gyermekjogi Egyezményhez való csatlakozással kötelezettségként vállalta az Egyezmény 19. cikkében foglaltak teljesítését is, amely szerint „1. Az Egyezményben részes államok megtesznek minden arra alkalmas, törvényhozási, közigazgatási, szociális és nevelési intézkedést, hogy megvédjék a gyermeket az erőszak, a támadás, a fizikai és lelki durvaság, az elhagyás vagy az elhanyagolás, a rossz bánásmód vagy a kizsákmányolás – ideértve a nemi erőszakot is – bármilyen formájától mindaddig, amíg szüleinek vagy valamelyik szülőjének, illetőleg törvényes képviselőjének vagy képviselőinek, vagy bármely más olyan személynek, akinél elhelyezték, felügyelete alatt áll. 2. Ezek a védelmi intézkedések szükség szerint olyan hatékony eljárásokat foglalnak magukban, amelyek a gyermek és gondviselői számára szükségesek szociális programok létrehozását teszik lehetővé, továbbá a fentebb leírt rossz bánásmód eseteiben hozzájárulnak a cselekmény felismeréséhez, bejelentéséhez, a jelentés illetékes helyre juttatásához, vizsgálatához, kezeléséhez és az esetek figyelemmel kíséréséhez; szükség szerint magukban foglalják a bírói beavatkozással kapcsolatos eljárást is.”
2. A Gyvt. 17. § szerint gyermekvédelmi rendszerhez kapcsolódó feladatot látnak el – a gyermek családban történő nevelkedésének elősegítése, a gyermek veszélyeztetettségének megelőzése és megszüntetése érdekében – a törvényben meghatározott alaptevékenység keretében – többek között – az egészségügyi szolgáltatást nyújtók, így különösen a védőnői szolgálat, a háziorvos, a házi gyermekorvos, a személyes gondoskodást nyújtó szolgáltatók, így különösen a családsegítő szolgálat, a családsegítő központ, a közoktatási intézmények, így különösen a nevelési-oktatási intézmény, a nevelési tanácsadó, és a rendőrség.
3. A vizsgált ügyben szembetűnő, hogy megkereséseim kiküldéséig a rendőrségen kívül a gyermekvédelmi jelzőrendszer egyetlen tagja sem észlelte, hogy van egy feladatkörébe tartozó gyermek, aki 150 órát meghaladó hiányzást halmozott fel, majd miután az intézményvezető engedélyezte, hogy tanulmányait magántanulóként folytassa, éveken keresztül nem jelent meg az osztályozóvizsgákon, ráadásul a gyermek és az őt az általános iskolába beírató anya tényleges tartózkodási helye a hatóságok előtt ismeretlen volt.
Ebben az esetben a jogszabályi kötelezettségek ellenére nem történt jelzés. Jogállami garancia azonban az állami szervek kötelezettsége a jogszabályok betartására és a jogi keretek közötti működés stabilitására, mely során nem lehet pusztán személyes jó kapcsolat függvénye az állami feladat ellátása, a jogszabályi kötelezettség teljesítése; ez ugyanis a jogállamiságból eredő jogbiztonság sérelmének közvetlen veszélyét hordozza magában.
Mindezidáig ismeretlen maradt, hogy a konkrét ügyben gyermekvédelmi jelzőrendszer tagjai miért nem teljesítették kötelezettségüket. Megállapítom, hogy ha a gyermekvédelmi jelzőrendszer valamely tagja – bármilyen okból – megtagadja vagy elmulasztja a jelzés megtételét, az a gyermeket megillető védelem elvével ellentétes és alkotmányos visszásságot okoz. Megállapítom azt is, hogy jelenleg nincs olyan hazai intézményrendszer vagy védelmi mechanizmus, amelyik a jelzőrendszeri tagok számára lehetővé tenné, és kellőképpen támogatná ezirányú kötelezettségük megtételét. E mulasztás a gyermekvédelmi rendszer működésének korlátozottságát jelenti, mely ellentétes a jogállamiság és jogbiztonság elvével.
4. A Heves Megyei Kormányhivatal Szociális és Gyámhivatala a megkeresésemben feltett kérdéseket nem válaszolta meg. A töretlen ombudsmani gyakorlat szerint az országgyűlési biztos akadályozása alkotmányos jogkörének gyakorlásában azzal, hogy az általa kért érdemi tájékoztatást az érintett elmulasztja, vagy jelentős késedelemmel adja meg, a jogállamiság elvével összefüggő visszásságot okoz. A kifogásolt eljárás egyúttal a panasz kivizsgálását is akadályozta, ezért a panasz előterjesztéséhez való joggal összefüggésben is visszásságot idéz elő.

A külföldi bírósági határozat magyarországi kézbesítésével kapcsolatban
A miniszter válasza, valamint a rendelkezésemre bocsátott iratanyag alapján a külföldi bírósági határozat magyarországi kézbesítése során az az abban közreműködő, általam vizsgálható közigazgatási szervek eljárásával kapcsolatban alapvető joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem tártam fel.

A rendőrség eljárásával kapcsolatban
A rendőrség eljárását – más-más okból – mindkét panaszos, vagyis a gyermek édesapja és édesanyja egyaránt sérelmezte. Az apa panasza arra vonatkozott, hogy a rendőrség nem tett meg mindent a gyermek felkutatására, az anya panasza azonban a rendőrség végrehajtási eljárásban való közreműködését, illetve annak módját sérelmezte.
A rendelkezésemre bocsátott iratok szerint a rendőrség az anya és gyermek személykörözése során a jogszabályi előírásoknak megfelelően járt el. Rendszeresen ellenőrizte a bejelentett lakcímüket, amennyiben információ merült fel tartózkodási helyükre vonatkozóan, akkor azt is nagy erőkkel ellenőrizte. A gyermek felkutatására tett jelentős erőfeszítései csak évek múltával jártak sikerrel. Mindezekre tekintettel a rendőrség gyermek felkutatása érdekében foganatosított intézkedéseivel összefüggésben alapvető joggal összefüggő visszásságot nem tártam fel.
Megvizsgáltam a rendőrség végrehajtási eljárásban való közreműködését is. Ennek során megnyugtatóan feltártam, hogy a rendőrség körözés, és nemzetközi elfogató parancs alapján, a személy- és tárgykörözésről szóló 2001. évi XVIII. törvény előírásainak megfelelően kutatta fel az anyát és a gyermeket. A rendőrség végrehajtási eljárásban való részvételét a bíróság rendelte el, és arra a Vht. és a Rtv. előírásainak megfelelően került sor. Vizsgálatom alatt a rendelkezésemre álló okiratok alapján megállapítottam, hogy a gyermek átadását megelőző orvosi kezelésről nem a rendőrség, hanem az öngyilkossággal fenyegetőző gyermek védelme érdekében orvosi döntésre került sor. Csakúgy, mint a gyermek pszichiátriai ellátásra utalására. A kényszerítő eszközök (testi kényszer, illetve az anyával szemben bilincs) alkalmazására a Rtv.-ben meghatározottak szerint került sor, az intézkedéseket az elöljáró megfelelően kivizsgálta.

A rendőrség és a végrehajtó együttműködésével kapcsolatban
Amint arra a közigazgatási és igazságügyi miniszter válaszában is kitért, a rendőrség és a bírósági végrehajtók eleve intenzív munkakapcsolatot alakítottak ki és akcióikat összehangolták annak érdekében, hogy fokozott együttműködésükkel biztosítható legyen a körözés és a végrehajtási eljárás sikere, ezzel együtt is fontos és támogatható minden olyan módosítás, ami pontosítja, egyértelművé teszi a gyermekek átadásának végrehajtásában a végrehajtói és rendőrségi hatásköröket, jogosultságokat. 
A vizsgált ügyben is éppen a kötelezett és a gyermek ismeretlen helyen tartózkodása, illetve ezzel összefüggésben a végrehajtó és a rendőrség együttműködésének nem kellő meghatározottsága miatt húzódott el az eljárás. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a kialakult helyzet – a jogi szabályozás hiányosságára visszavezethető okból – alkalmas arra, hogy a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásságot okozzon.

Intézkedéseim
A vizsgálat során feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásságok jövőbeni elkerülése érdekében 
1. az Obtv. 25. §-a alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, valamint a belügyminisztert, hogy fontolják meg az ismeretlen helyen tartózkodó gyermekekkel kapcsolatos végrehajtási eljárásokban végrehajtó és a rendőrség együttműködésének újraszabályozását.
2. az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, országosan mérje fel, hogy a gyermekjóléti szolgálatok családgondozói a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti és gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 15/1998. (IV. 30.) NM rendelet 1. számú mellékletében meghatározott gondozotti létszámnak [45 gyermek, vagy 25 család] megfelelően látják-e el a feladataikat. A felmérés eredményéhez képest tegye meg a szükséges intézkedéseket, a jelzőrendszeri tagok jelzési kötelezettségének teljesítését módszertani útmutatóval, valamint továbbképzésekkel segítse elő.
3. Az Obtv. 21. § (1) bekezdésében foglalt felhatalmazásom alapján kezdeményezem a Heves Megyei Kormányhivatal Szociális és Gyámhivatala vezetőjénél, hogy a jövőben az országgyűlési biztos megkeresésének az abban foglaltak szerint tegyen eleget.

Budapest, 2011. december 13.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.