Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-688/2011. számú ügyben

Előadó: dr. Litkey-Juhász Orsolya
Az eljárás megindulása
A panaszos Mány külterületén, a Fixi-dűlőn rendelkezik egy ingatlannal, amit nyaralóként használ. Beadványában alapvetően azt sérelmezte, hogy évente csak 5-6 hónapot tölt az ingatlanban, ennek ellenére az önkormányzat 12 hónapra számlázza a hulladékszállítási díjat. Tudomása szerint a helyi szabályozás csak a belterületre írja elő a kötelező hulladékszállítást és annak igénybevételét, így a külterületen történő számlázást a helyi rendelettel ellentétesnek véli.
Tekintettel arra, hogy a beadványban foglaltak alapján a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszáság gyanúja merült fel, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam, valamint az Obtv. 18. § (2) és (11) bekezdése alapján a panaszban felvetettekkel kapcsolatban tájékoztatást kértem Mány Község Önkormányzatának jegyzőtől.

Érintett alkotmányos jog
A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”) [Alkotmány 2. § (1) bekezdés]

Alkalmazott jogszabályok
– a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.);
– a hulladékgazdálkodásról szóló 2000 évi XLIII. törvény (Hgt.);
– a települési hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapításának részletes szakmai szabályairól szóló 64/2008. (III. 28.) Korm. rendelet;
– Mány Község Önkormányzat 3/2003. (II.14.) számú rendelete a települési szilárd hulladékkal kapcsolatos hulladékkezelési helyi közszolgáltatásról, a települési folyékony hulladék kezeléséről, valamint a települési környezet fenntartásáról (Ör.);

A megállapított tényállás
A panaszos ingatlana Mány külterületi részén, az un. Fixi-dűlőn található, amelyet nyaralóként, szezonális jelleggel használ, évente 5-6 hónapot tölt benne, a települési szilárd hulladékszállítási díjat egész évre, 12 hónapra számított igénybevétel után kell megfizetnie. 
Megkeresésemre a jegyző kifejtette, hogy a szóban forgó dűlő valójában egy utca, melynek egyik fele belterület, a másik pedig külterület, de a külterületi részt is épp annyira beépítették, mint a belterületit. A teljes utcában lakóházak vannak, a hulladékszállítási feladatokat az egész utcában ellátja a közszolgáltató. Mánynak más külterületi részei is vannak, ahol a hulladékszállítást az ingatlanhasználók maguk oldják meg. A rendelet nem tartalmaz előírásokat a közszolgáltatás időszakos igénybevételére. Álláspontja szerint ebben a jogi helyzetből csak két lehetőség adódik: „vagy nem számlázunk, mert külterületen van az ingatlan, és a szemetet sem szállítja el a szolgáltató, vagy számlázzuk a teljes díjat, és történik a szemétszállítás”. Megjegyezte, hogy a helyzeten a képviselő-testület tudna változtatni, de a hulladékszállítási szerződés 2012. június 30-ig tartó hatálya alatt a rendeletet nem kívánja módosítani.
A hulladékszállítás díját az önkormányzat számlázza ki és fizeti meg a szolgáltatónak. A lakosság háztartásonként évi 12.000 Ft-ot fizet a hulladékkezelésért, attól függetlenül, hogy milyen űrtartalmú és hány darab edényt szállít el tőlük a szolgáltató. Az önkormányzat ingatlanonként 7000 forinttal egészíti ki a hulladékszállítási díjat.
A jegyző kitért arra is, hogy a polgármesteri hivatal nem rendelkezik megfelelő jogi, és személyi feltételekkel a hulladékszállítási szolgáltatás tényleges igénybevételének ellenőrzésére.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg, amelynek 16. § (1) bekezdése szerint „az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva”.
Az Obtv. a közszolgáltatást végző szerv fogalmát nem határozza meg, hanem azt országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza. A biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket. Különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy csak kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe1. A fentiek alapján a konkrét vizsgálattal összefüggésben Mány Község Város Önkormányzata, valamint a magát a hulladékkezelési közszolgáltatást végző Rumpold-Bicske Kft. az ombudsman által vizsgálható közszolgáltatónak minősülnek.

2. Az érintett alkotmányos jogok és alapelvek tekintetében
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára.
A jogbiztonság alkotmányos követelményének egyik eleme az egységes jogértelmezésen alapuló jogalkalmazás. Nem lehet azonban világos, egyértelmű, és hatását tekintve kiszámítható a norma, ha nem biztosítja az egyértelmű eligazodást, alkalmazást. A jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is.2 Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.3
Az állampolgári jogok biztosának gyakorlata szerint a jogállamiság elvéből fakadó egyes követelményeknek – amennyiben azok az adott kontextusban értelmezhetők – a közszolgáltatást nyújtó intézmények tevékenysége során is érvényesülniük kell: a jogbiztonság követelményének és a tisztességes eljáráshoz való jog biztosítása az ügyfelek, szerződéses partnerek számára a közszolgáltatást nyújtó szervektől is elvárható.
Az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdése szerint a helyi önkormányzat képviselő-testülete feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes más jogszabállyal. Az Ötv. a helyi önkormányzatok rendeletalkotási jogkörével kapcsolatosan annyit rögzít, hogy a helyi önkormányzat – a törvény keretei között – önállóan szabályozhatja, illetőleg egyedi ügyekben szabadon igazgathatja a feladat- és hatáskörébe tartozó helyi közügyeket, emellett törvény a helyi önkormányzatnak kötelező feladat- és hatáskört is megállapíthat.4 
Az Ötv. 16. § (1) bekezdése szerint a képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot. A következetes alkotmánybírósági gyakorlata szerint törvény felhatalmazása alapján a képviselő-testület kizárólag a felhatalmazás keretei között szabályozhat, a felhatalmazás kereteit túllépő, azt meghaladó önkormányzati szabályozás ellentétes a törvénnyel, ezért sérti az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésében foglaltakat.5

3. Az ügy érdeme tekintetében
3.1. Az önkormányzati rendelet hatályával összefüggő kérdések
Az Ötv. 8. § (1) bekezdése alapján a települési önkormányzat feladata a helyi közszolgáltatások körében - különösen - a köztisztaság és a településtisztaság biztosítása. A települési szilárd hulladékkezelési közszolgáltatás megszervezése és fenntartása a települési önkormányzatok kötelezően ellátandó feladata, melynek igénybevétele az abba bevont területen minden ingatlantulajdonos számára kötelező.
A Hgt. 20. § (1) bekezdése szerint, az ingatlantulajdonos köteles az ingatlanán keletkező települési folyékony hulladékot, valamint a települési szilárd hulladékot a külön jogszabályok szerint gyűjteni, továbbá az annak begyűjtésére feljogosított hulladékkezelőnek átadni. A Hgt. 21. § alapján pedig a települési önkormányzat kötelezően ellátandó közszolgáltatásként az ingatlantulajdonosoknál keletkező települési hulladék kezelésére hulladékkezelési közszolgáltatást szervez, és tart fenn. 
A közszolgáltató javaslata alapján a képviselő-testület dönt a hulladékszállítás díjáról, míg a szolgáltató a jogszabályok és a szolgáltatási szerződés alapján látja el közszolgáltatási tevékenységét. A helyi önkormányzat jogalkotási hatásköre a hulladékkezelési közszolgáltatás terén nem tekinthető korlátlannak, kereteit a Hgt. határozza meg. A Hgt. nem ad a képviselő-testületeknek általános felhatalmazást rendeletalkotásra, hanem a törvény 23. §-ában tételesen meghatározza azokat a szabályozási tárgyakat, melyekben a képviselő-testület – a törvény felhatalmazása alapján, annak végrehajtására – rendeletet alkothat.
A Hgt. 23. §-a kimondja, hogy a települési önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati rendeletben állapítja meg – egyebek mellett – a helyi közszolgáltatás tartalmát, a közszolgáltatással ellátott terület határait, a közszolgáltató megnevezését, illetőleg annak a működési területnek a határait, amelyen belül a közszolgáltató a közszolgáltatást rendszeresen köteles ellátni. 
Az Ör.. 2. §-a a személyi hatállyal kapcsolatban kimondja, hogy a rendelet hatálya Mány község közigazgatási területén kiterjed magánszemélyre, jogi személyre, jogi személyiséggel nem rendelkező egyéb szervezetekre, egyéni vállalkozókra, akik az ingatlan tulajdonosai, használói.
Az Ör. 4. §-a a kötelező közszolgáltatás területi hatályával kapcsolatban rögzíti, hogy azt a község belterületén lévő ingatlan tulajdonosa, használója az e rendeletben meghatározott módon köteles igénybe venni. A szervezett közszolgáltatás valamennyi belterületi tulajdonos esetében teljes körűen, a 1. számú és 2. számú mellékletben meghatározott díj ellenében történik. A rendelet 13. §-a ugyancsak kimondja, hogy a szervezett és rendszeres szilárd hulladékszállításba bekapcsolt terület a község belterülete. E területen a kötelező közszolgáltatás igénybevétele kötelező az e rendelet 2. §-ában meghatározottakra.
A Hgt. 23. §-a szerint a települési önkormányzat képviselő testülete rendeletben határozza meg a kötelező közszolgáltatással ellátott terület határait. Amennyiben a jogszabály egy település teljes közigazgatási területére meghatározza a közszolgáltatás hatályát, akkor az vonatkozik mind a bel-, mind a külterületi ingatlanok tulajdonosaira. Amennyiben csak a belterületre szól a rendelet, akkor külterületen a kötelező közszolgáltatás „nem érvényesíthető”.
Az Ör. a település belterületére vonatkozóan írja elő a kötelező közszolgáltatást és annak igénybevételét, az ebbe bekapcsolt terület a község belterülete, a jelenlegi jogszabályok alapján a külterületre vonatkozóan nincs jogalapja a 12 hónapra történő számlázásnak. Az Ör. nem határozza meg egyértelműen a külterületi ingatlantulajdonosokat érintő igénybevételi kötelezettséget. 
Mindezek alapján megállapítottam, hogy a jogbiztonság követelményét sérti az az Ör. előírásaival ellentétes önkormányzati számlázási gyakorlat, amely szerint a rendszeres hulladékszállítási közszolgáltatásba a jogszabály által egyértelműen be nem vont külterületi ingatlantulajdonosoknak is teljes évre kell a szolgáltatási díjat megfizetniük.
Meglátásom szerint a jogbiztonság követelményének érvényesülését segítené elő, ha az Ör. világosan meghatározná a külterületi ingatlantulajdonosokra vonatkozó, a hulladékkezeléssel összefüggő kötelezettségeket, továbbá azt is, hogy a rendszeres hulladékszállításba be nem kapcsolt területen keletkező háztartási hulladékról az ingatlan használói miként kötelesek gondoskodni, valamint esetükben is meg kell teremteni a hulladék elhelyezésének szervezett és biztonságos lehetőségét.6

3.2.Az időlegesen használt ingatlanok kérdésköre
A panaszos mányi ingatlanát az év felében használja, azonban a hulladékszállításért ugyanannyi – évi 12.000,Ft-ot – fizet, mint az állandó lakosok. Az Ör. nem tartalmaz rendelkezést az időszakosan használt ingatlan tulajdonosára vonatkozó díjfizetéssel kapcsolatban. 
A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.) 201. § (1) bekezdése szerint a szerződéssel kikötött szolgáltatásért – ha a szerződésből vagy a körülményekből kifejezetten más nem következik – ellenszolgáltatás jár. A Ptk. 201. § (2) bekezdése továbbá előírja, hogy ha a szolgáltatás és ellenszolgáltatás között anélkül, hogy az egyik felet az ajándékozás szándéka vezetné, a szerződés megkötésének időpontjában feltűnően nagy az értékkülönbség, a sérelmet szenvedő fél a szerződést megtámadhatja.
A már idézett Hgt. 23. §-a szerint a települési önkormányzat képviselő-testülete önkormányzati rendeletben állapítja meg – többek között – a közszolgáltatás ellátásának rendjét és módját, a közszolgáltató és az ingatlantulajdonos ezzel összefüggő jogait és kötelezettségeit - beleértve az egyes ingatlanfajtákra vonatkozó speciális szabályokat -, a szolgáltatásra vonatkozó szerződés egyes tartalmi elemeit; az ingatlantulajdonost terhelő díjfizetési kötelezettséget, az alkalmazható díj legmagasabb mértékét, megfizetésének rendjét, az esetleges kedvezmények eseteit vagy a szolgáltatás ingyenességét.
A törvény 25. § (1) bekezdése külön is rögzíti, hogy a közszolgáltatás díját az elvégzett közszolgáltatással arányosan kell meghatározni, külön jogszabályban meghatározottak szerint figyelembe véve a következőket:
a) a közszolgáltatás jellege,
b) a kezelt hulladék mennyisége és minősége,
c) a közszolgáltatást működtető szolgáltató hatékony működéséhez szükséges folyamatos ráfordítások, ezen belül a szállítás, begyűjtés, a hasznosítás és az ártalmatlanítás költségei
d) a közszolgáltatás fejleszthető fenntartásához szükséges költségek, ennek keretében különösen a szolgáltatás megkezdését megelőzően felmerülő, a szolgáltatás ellátásához szükséges beruházások költségei, ártalmatlanítás esetében a kezelő létesítmény bezárásának költségei, lerakó esetén a bezárást követő utógondozás és a harminc évig történő monitorozás költségei.
A Hgt. 25. § (3) bekezdése alapján az üdülőingatlannal, valamint az időlegesen használt ingatlannal rendelkező tulajdonosok esetében a közszolgáltatás díját az állandó lakóingatlan tulajdonosára meghatározott díjjal arányosan, a település és az ingatlan jellegére tekintettel, az (1) bekezdés szerint kell meghatározni.
A települési hulladékkezelési közszolgáltatási díj megállapításának részletes szakmai szabályairól szóló kormányrendelet 6. § (1) bekezdése szerint települési hulladék kezeléséért közszolgáltatási díjat kell fizetnie annak, aki a Hgt. 20. § (1) bekezdése szerint a települési hulladék gyűjtésére és a közszolgáltatónak való átadására kötelezett, kivéve, ha a Hgt. 23. § f./ pontja alapján az önkormányzat mentességet állapított meg, vagy a közszolgáltatás ingyenes.
A kormányrendelet 9. § (1)-(2) bekezdése kimondja, hogy üdülőingatlanok, illetőleg időlegesen használt ingatlanok (a továbbiakban együtt: időlegesen használt ingatlan) esetében hónapokban vagy negyedévekben meghatározott mértékű használati szezont kell megállapítani, az időlegesen használt ingatlan esetében a fizetendő közszolgáltatási díj megállapításánál a díjfizetési időszak helyett a használati szezon időtartamát kell alapul venni.
Az Ör. nem tartalmaz rendelkezéseket az időlegesen használt ingatlanok tulajdonosaira, így ennek hiányában a tárgyi ingatlant állandó jelleggel nem használó tulajdonosnak egész évre kell a díjat megfizetnie. 
A Hgt. nem határozza meg az időlegesen használt ingatlan fogalmát.7
Az idézett jogszabályok alapján azonban megállapítható, hogy a közszolgáltatás igénybevételének kötelező szezonális időtartama szempontjából nincs jelentősége annak, hogy egy ingatlan jogilag minek minősül. Előfordulhat, hogy egy üdülőingatlant nem csak a nyári időszakban használnak, hanem állandóan, és ugyanígy előfordulhat, hogy egy lakóingatlant használnak időlegesen, ezért a jogalkotó felismerve ezekben az élethelyzetekben rejlő nehézségeket úgy határozta meg, hogy ne az ingatlan övezeti besorolása, hanem a használat jellege határozza meg a díjfizetés módját, illetve mértékét. Nem csak az üdülőingatlanok esetén kell lehetővé tenni, hogy az ingatlantulajdonosok a használati szezon alapján, idényjelleggel vegyék kötelezően igénybe a közszolgáltatást és fizessenek hulladékkezelési közszolgáltatási díjat, a jelenlegi szabályozás alapján az önkormányzati rendeleteknek – a helyi szokásoknak megfelelően – a használat jellege szerint differenciált, szezonális díjfizetés útján megjelenő kedvezményt kell nyújtaniuk az „üdülő célú ingatlanhasználat” idényjellegét figyelembe véve. Egyes, általam ismert önkormányzati rendeletek e koncepciónak megfelelő szabályozást tartalmaznak.8
A Hgt. 24.§-a szerint a települési önkormányzat a hulladékgazdálkodási feladatainak végrehajtása érdekében hozott önkormányzati rendeleteiben – törvényben vagy kormányrendeletben meghatározott módon és mértékben – illetékességi területére a más jogszabályokban előírtaknál szigorúbb hulladékgazdálkodási előírásokat is meghatározhat.
A helyi önkormányzati rendeletek a vonatkozó magasabb szintű jogszabályoknál szigorúbb hulladékgazdálkodási előírásokat szabhatnak, de a jogforrási hierarchiából eredően az önkormányzati rendeletek nem lehetnek ellentétesek más jogszabállyal. A magasabb szintű jogszabályban – a konkrét esetben a Hgt.-ben, valamint végrehajtási rendeletében – meghatározott, az időleges használatra vonatkozó szabályokat egyrészt nem lehet felülírni a helyi önkormányzati rendeletben, másrészt a konkrét jogviszonyra kógens rendelkezéseket tartalmaznak. A közszolgáltatás körében végzett tevékenység gyakorlásának – ezen belül a díj megállapításának – alapfeltétele, hogy meg kell felelnie a magasabb szintű jogszabályoknak, nem pedig csak a helyi önkormányzati rendelet előírásainak. A Hgt. általános arányossági követelményein túl, az időlegesen használt ingatlanok esetében a fizetendő közszolgáltatási díjat a település és az ingatlan jellegére tekintettel az állandó lakóingatlan tulajdonosára meghatározott díjjal arányosan, kell meghatározni, ez áll összhangban a Hgt. rendelkezésével. 
Az Alkotmánybíróság 54/1998. (XI. 27.) AB határozatában felhívta a figyelmet arra, hogy „szolgáltatás és ellenszolgáltatás egyenértékűségének tiszteletben tartása olyan alapvető követelmény az önkormányzatokkal szemben, amelyet a szemétszállítási díj meghatározására irányuló rendeletalkotásuk során maradéktalanul érvényesíteniük kell”. A konkrét rendeletben az időlegesen használt ingatlanok esetében a szolgáltatás díját egységesen állapították meg az állandóan lakott ingatlanok tulajdonosaira meghatározottal, a szabályozás az üdülőingatlanok, valamint időlegesen használt ingatlanok tulajdonosai körében nem tartalmaz a használattal arányos díjfizetési kötelezettséget. Ebből eredően az idényjelleggel használt ingatlanok tulajdonosaira – a rendeleti szabályozás hiányában – egész évben kötelező a közszolgáltatás igénybevétele, valamint a díj megfizetése.
Az önkormányzat gyakorlata nincs tekintettel – többek között – az adott időlegesen használt ingatlanokon ténylegesen keletkező települési szilárd hulladék mennyiségére, nem felel meg a Hgt.-ben kimondott arányosság követelményének. A szezonális használók akkor is kötelesek díjat fizetni, amikor egy adott időszakban az ingatlant állandóan és folyamatosan nem használják, azaz olyan szolgáltatásért is kötelesek fizetni, amelyet nem vesznek igénybe.
A fentiek alapján megállapítom, hogy az önkormányzat díjmegállapítása az időlegesen használt ingatlanok vonatkozásában nem felel meg sem a hulladékgazdálkodásról szóló 2000. évi XLIII. törvényben, sem a végrehajtási rendeletében kimondott arányosság követelményének: esetükben, az állandó lakóingatlanok tulajdonosaira meghatározott díjjal azonosan, egész évre kell a díjat megfizetni. Az önkormányzat gyakorlatából adódó jogi helyzet sérti a jogállamiság elvét és az abból következő jogbiztonság követelményét.
Az időlegesen használt ingatlanok tulajdonosai esetében a jogbiztonság érvényesülését segítené elő, ha az önkormányzati rendelet szabályozása használati szezont állapítana meg számukra, a díj megállapításánál pedig alapul vennék a használati szezon időtartamát. 

3.3.	 A rendeleti szabályozással kapcsolatban felmerült egyéb problémák
3.3.1. Az Ör. áttekintését követően észleltem, hogy annak szabályai alapján valamennyi mányi ingatlantulajdonos háztartásonként ugyanannyi díjat köteles megfizetni. A rendelet szerint az alkalmazható tárolóedény típusa és térfogata: 110 literes, 240 literes kuka, illetve vegyes, nem szabványos edényzet: zsák, vödör. A rendelet szerint a szervezett közszolgáltatás valamennyi belterületi tulajdonos esetében teljes körűen, a 1. számú és 2. számú mellékletben meghatározott díj ellenében történik. Az Ör. 1. számú melléklete tartalmazza a közszolgáltatási díjtételeket, eszerint „A háztartási hulladékkal kapcsolatos kötelező közszolgáltatás igénybevételének díja 2008. július 1. napjától ürítésenként 230,77 Ft/hét”. Ebből következik, hogy évente 12.000 Ft-ot fizet minden ingatlantulajdonos – mint arra válaszában a jegyző is utalt –, függetlenül attól, hogy mekkora – 110 vagy 240 liter – űrtartalmú, hány darab edényzetet helyez ki. 
A Hgt. 25. § (1) bekezdése kimondja, hogy a közszolgáltatás díját az elvégzett közszolgáltatással arányosan – egyebek mellett – a kezelt hulladék mennyiségét és minőségét figyelembe véve kell meghatározni. A kormányrendelet 3. §-a szerint a települési szilárd hulladék kezelésére irányuló közszolgáltatási díj egytényezős vagy kéttényezős díjként határozható meg. A közszolgáltatási díjat mindkét esetben úgy kell meghatározni, hogy – egyebek mellett – ösztönözzön a hulladékkeletkezés csökkentésére és a hatékony hulladékgazdálkodásra. A kormányrendelet 7. §-a előírja továbbá, hogy a települési szilárd hulladék kezelésére irányuló egytényezős közszolgáltatási díj esetében a fizetendő közszolgáltatási díj az egységnyi díjtétel és a díjfizetési időszakban ürített hulladékmennyiség szorzata. Az ürített hulladékmennyiség az edényszám, az ürítési szám és a tömegben vagy térfogatban meghatározott hulladékmennyiség szorzata.
Az Alkotmánybíróság a hulladékszállítási díj megállapításával kapcsolatban kimondta, hogy a "közületi díjmegállapítás (szemétszállításra használt edénytérfogat + gyűjtési gyakoriság) már alkalmas a szemét ténylegesen elszállított és ártalmatlanításra kerülő munkamennyiség, mint szolgáltatás, és az ehhez kapcsolódó díj, mint ellenszolgáltatás arányosságának megállapítására. A közületi szemétszállítási és ártalmatlanítási szolgáltatás díjfizetési kötelezettségének meghatározása, vagyis a szerződött űrtartalmú szeméttároló edénynek a gyűjtési gyakoriságon alapuló szolgáltatási díja okkal vélelmezhetően a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás tényleges egyenértékűségének érvényesüléséhez vezet. Mivel a tárolóedények űrtartalma és a szemétszállítás gyakorisága a kibocsátott szemét tényleges mennyiségét tükröző normaszámítási mód, az erre alapított szolgáltatási díj megállapítás tehát a szolgáltatás és az ellenszolgáltatás arányosságát tükrözi."9

Megállapítható, hogy az általam vizsgált önkormányzati rendeleti szabályozás a hulladékszállítási díjak megállapításakor nem tartotta szem előtt a magasabb szintű jogszabályokban rögzített arányosság követelményét. A díjszabás ugyanis csak abban az esetben lehetne elfogadható, ha a rendelet egyértelművé tenné, hogy a kisebb edényzet ürítési díja – melynek során az elszállított hulladék mennyisége a felével kevesebb, mint a választható nagyobb edényzetben begyűjtött hulladék mennyisége – arányosan kevesebb a nagyobb gyűjtőedényből történő szállítás díjától.

3.3.2. Az Ör. 2. §-a a személyi hatállyal kapcsolatban kimondja, hogy a rendelet hatálya Mány község közigazgatási területén kiterjed magánszemélyre, jogi személyre, jogi személyiséggel nem rendelkező egyéb szervezetekre, egyéni vállalkozókra, akik az ingatlan tulajdonosai, használói.
A Hgt. 12. § (1) bekezdése szerint „a felhasználó köteles a szervezett hulladékbegyűjtést – ideértve a szelektív hulladékbegyűjtési rendszereket is – igénybe venni”. E kötelezettség alól a törvény alapján azok a gazdálkodó szervezetek mentesülhetnek, amelyek a hulladék kezeléséről a hulladék termelőjére vonatkozó szabályok szerint gondoskodnak [Hgt. 12. § (2) bekezdés]. 
A törvény értelmében a hulladék termelője, birtokosa a tevékenysége gyakorlása során keletkező, illetőleg más módon a birtokába kerülő hulladékot köteles gyűjteni, továbbá hasznosításáról vagy ártalmatlanításáról gondoskodni. A hasznosítási vagy ártalmatlanítási kötelezettséget vagy saját maga teljesíti a jogszabályokban meghatározott feltételekkel, megfelelő hasznosító vagy ártalmatlanító eljárás, berendezés, létesítmény alkalmazásával, vagy az erre feljogosított és engedéllyel rendelkező kezelőnek történő átadással, a kezelés költségeinek megfizetésével oldja meg [Hgt. 13. § (1)-(2) bekezdés].
Ha a gazdálkodó szervezet a gazdasági tevékenységével összefüggésben keletkezett települési hulladékának kezeléséről a Hgt. 13. §-ában foglaltaknak megfelelően nem gondoskodik, illetve ha működési helyén a közszolgáltatás keretében nyújtott települési hulladékkezelés – az illetékes felügyelőség által igazolt módon – környezeti szempontból a Hgt. 13. §-ában meghatározottaknál lényegesen kedvezőbb megoldással történik, a gazdálkodó szervezet köteles a közszolgáltatást igénybe venni.
Az Ör. tehát ebben a tekintetben (sem) felel meg a gazdálkodó szervezetek hulladékkezelésére vonatkozó, törvényben meghatározott előírásoknak. A gazdálkodó szervezet gazdasági tevékenységével összefüggésben keletkezett hulladéka tekintetében (függetlenül attól, hogy termelési vagy fogyasztási hulladékról van szó), akkor nem köteles a közszolgáltatóval szerződést kötni ha 
1. a települési szilárd hulladék hasznosítását vagy ártalmatlanítását saját maga teljesíti;
2. a hulladékot hasznosítás, ártalmatlanítás céljából átadja az arra feljogosított és engedéllyel rendelkező kezelőnek; vagy
3. ha nem igazolható, hogy a közszolgáltatás keretében nyújtott hulladékkezelés a gazdasági társaság által választott megoldásnál lényegesen kedvezőbb módon történik.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzésük érdekében az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a Fejér Megyei Kormányhivatalt vezető kormánymegbízottat, hogy az Ötv. 99. § (1) bekezdésében meghatározott törvényességi ellenőrzési jogkörében hívja fel Mány Község Önkormányzatát a törvénysértő, visszás jogi helyzet mielőbbi megszüntetésére.

Budapest, 2011. május 23.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 Lásd először OBH 6501/2001. számú ügyben készült jelentés.
2 Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 65.
3 Vö. 56/1991. (XI. 8.) AB határozat, ABH 1991, 454., 456.
4 Ötv. 1. § (3) és (5) bekezdés.
5 Vö. 3/1999. (III. 24.) AB határozat, ABH 1999, 375, 377-378.; 39/2001. (X. 19.) AB határozat, ABH 2001, 691-697.; 18/2002. (IV. 25.) AB határozat, ABH 2002, 496, 499.; 23/2002. (VI. 21.) AB határozat, ABH 2002, 515, 517.; 28/2002. (VI. 28.) AB határozat, ABH 2002, 540, 541.; 56/2003. (XI. 13.) AB határozat, ABH 2003, 867, 870.
6 Külterületi ingatlanok vonatkozásában gyakori önkormányzati megoldás, hogy a közszolgáltató az önkormányzattal előre egyeztetett, szállítójárművek közlekedésére alkalmas gyűjtőpontokon biztosítja a hulladékbegyűjtést, ahonnan a szolgáltató elszállítja a megvásárolt, azonosító jellel ellátott zsákokat, melyek ára magában foglalja a hulladékelszállítás költségeit. Ugyancsak jellemző, hogy külterületen, üdülő területeken állandó jelleggel, életvitelszerűen lakó ingatlantulajdonosok a szolgáltatási díj 100 %-át fizetik meg, míg az ideiglenesen, nem életvitelszerűen használt ingatlanok tulajdonosai arányosan fizetnek a hulladékkezelésért. 
7 A hulladékkezelési közszolgáltatásra vonatkozó jogszabályi rendelkezések módosításának előkészítése kapcsán az idei évben jeleztem a Vidékfejlesztési Minisztérium számára, hogy szükségesnek tartom, hogy az új jogszabály definiálja a „használati szezon”, továbbá az „időlegesen használt ingatlan” fogalmát, valamint konkretizálja, hogy a fenti körben a helyi jogszabályok rendelkezzenek az üdülő, illetve ideiglenesen használt ingatlanok tulajdonosai vonatkozásában, míg a használati szezonon kívül egységesen nyíljon lehetőség a szolgáltatás szüneteltethetőségére.
8Példaként említhető Balatonboglár Város Önkormányzatának a helyi hulladékkelési közszolgáltatás rendjéről, a településtisztaság egyes kérdéseiről, a köztisztaság biztosításáról és a közszolgáltatás díjának megállapításáról szóló 49/2001. (XII.20.) KT számú rendelete, amely szerint 7. § (1) A hulladékkezelési közszolgáltatási díj (a továbbiakban: közszolgáltatási díj) mértéke az egyes ingatlanok között eltér attól függően, hogy az ingatlan rendszeresen használt lakóingatlan, időlegesen használt lakóingatlan, vagy üdülőingatlan. (2) A rendszeres vagy időleges lakóingatlan-használat megállapításának alapja az ingatlan-nyilvántartás és a népesség-nyilvántartás adatbázisa, üdülőingatlan vonatkozásában az ingatlan-nyilvántartás adatbázisa. A rendelet szerint időlegesen használtnak minősül a lakóingatlan, amennyiben abban az év első napján a népesség-nyilvántartás adatbázisa szerint lakóhellyel vagy tartózkodási hellyel senki sem rendelkezik; üdülőingatlannak minősül az ingatlan-nyilvántartásba üdülőként, társasüdülőként, hétvégi házként vagy nyaralóként bejegyzett ingatlan. 7. § (4) Rendszeresen használt ingatlan esetén a közszolgáltatás igénybevétele és a díjfizetési kötelezettség az év teljes időszakára fennáll. Üdülőingatlan, valamint időlegesen használt lakóingatlan esetén a használati szezon és a díjfizetési kötelezettség a tárgyév április 1. és október 31. napja közötti időszakra terjed ki.  (5) A közszolgáltató a tulajdonos kérelmére a (4) bekezdésben meghatározott használati szezonra állapítja meg a közszolgáltatás díját, amennyiben a lakóingatlan időleges használatának meghatározott feltételeinek fennállását a helyi népességnyilvántatás igazolta.
9 Vö. 48/2000. (XII. 18.) AB határozat.