Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-450/2011. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A panaszos és élettársa Hivatalomhoz intézett beadványukban előadták, hogy a Békési Városi Bíróság 2010. január 6-án jogerőssé vált ítéletében – jövedékkel visszaélés miatt a panaszos élettársa ellen folytatott eljárásban – a panaszos tulajdonát képező személygépkocsi kiadását rendelte el a részére. A Békéscsabai Vám- és Pénzügyőri Hivatal ennek ellenére 2010. október 13-án elrendelte a gépjármű elkobzását és az állam javára történő értékesítését. A Vám- és Pénzügyőrség Dél-alföldi Regionális Parancsnoksága az első fokú végzést 2010. november 18-án helybenhagyta. 
Az ügyben alkotmányos jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján – vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében – az üggyel kapcsolatos álláspontjuk megismerése érdekében – megkerestem a Békés megyei főügyészt, majd a legfőbb ügyészt.

Érintett alkotmányos jogok és rendelkezések
A jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” (Alkotmány 2. § (1) bekezdés)
„A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák is. 
Az anyagi igazságosság és a jogbiztonság követelményét a jogerő intézménye hozza összhangba – a jogbiztonság elsődlegessége alapján. A jogerő intézménye, alaki és anyagi jogerőként való pontos meghatározottsága a jogállamiság részeként alkotmányos követelmény. A jogerős határozatok megváltoztathatatlanságához és irányadó voltához alapvető alkotmányos érdek fűződik.”1
A jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog: 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye.2 Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely a materiális jogállam értékrendjének megfelelően, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik.
A tulajdonhoz való jog: „A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.” (Alkotmány 13. § (1) bekezdés) A tulajdonhoz való jog alapjogi minőségét az Alkotmánybíróság kezdetektől fogva elismerte. Az Alkotmány a tulajdonjogot, mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját részesíti alapjogi védelemben. Az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján a tulajdonjog korlátozásának viszonylag tág tere lehet az Alkotmány keretei között. Az állami beavatkozás alkotmányossága megítélésének súlypontja a cél és az eszköz, a közérdek és a tulajdonkorlátozás arányosságának megítélése.3 Természetesen a tulajdonhoz való jog jogalkalmazás során történő korlátozásakor törvényi alapra van szükség, hiszen alapvető jogról van szó (Alkotmány 8. § (2) bek.). 
A bíróságok feladata, a bírói hatalmi ág önállósága, a bírói függetlenség: „A Magyar Köztársaság bíróságai védik és biztosítják az alkotmányos rendet, a természetes személyek, a jogi személyek és a jogi személyiséggel nem rendelkező szervezetek jogait és törvényes érdekeit, büntetik a bűncselekmények elkövetőit.” (Alkotmány 50. § (1) bekezdés)
„A bírák függetlenek és csak a törvénynek vannak alárendelve.” (Alkotmány 50. § (3) bek.) A bírói hatalom – amely a magyar parlamenti demokráciában is elválik a törvényhozó és a végrehajtó hatalomtól – az állami hatalomnak az a megnyilvánulása, amely az erre rendelt szervezet útján a vitássá tett vagy megsértett jogról – törvényben szabályozott eljárás során – kötelező erővel dönt.”4

Megállapított tényállás
A rendelkezésemre álló dokumentumok alapján az alábbi tényállást állapítottam meg:
2008. június 26-án – a Vám- és Pénzügyőrség Dél-Alföldi Regionális Nyomozó Hivatala Békés Megyei Osztályának riasztása alapján végzett – jövedéki ellenőrzés során a Békéscsabai Fővámhivatal járőre a panaszos tulajdonában álló, a panaszos élettársa által vezetett gépjárműben 1659 doboz magyar adójegy nélküli cigarettát talált. Miután az előtalált jövedéki termékek adózott voltát a panaszos élettársa nem tudta igazolni, a nyomozó hivatal munkatársai a cigarettát és a gépjárművet büntetőeljárás keretében lefoglalták. A panaszos élettársa elmondta, hogy a cigarettát Romániában, továbbértékesítési céllal vásárolta.
A békéscsabai Fővámhivatal 2008. július 1-jén kelt határozatában „jövedéki törvénysértés” elkövetése miatt 959 566 Ft jövedéki bírsággal sújtotta a panaszos élettársát. Az indokolás szerint az elkövető megsértette a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény (Jöt.) előírását,5 a fővámhivatal pedig az adózás alól elvont jövedéki termék után jövedéki bírságot szab ki (110625-1/2008.). Tájékoztatták a panaszos élettársát, hogy – az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény alapján – fizetési halasztás és részletfizetés iránti, illetékköteles kérelmet terjeszthet elő.6
A panaszos élettársának kérelme alapján a fővámhivatal 2008. szeptember 16-án a mérséklési kérelem elutasítása mellett 40 havi részletfizetést engedélyezett. A panaszos élettársa – időközben kialakult betegségére tekintettel – újabb kérelmet nyújtott be, ami alapján a Vám- és Pénzügyőrség békéscsabai Hivatala 2009. január 5-én kelt határozatában a jövedéki bírságot 480 ezer Ft-ra mérsékelte, és kamatmentes, 60 havi részletekben történő megfizetését engedélyezte. 
A Békési Városi Bíróság 2009. december 10-én kelt és 2010. január 6-án jogerőssé vált ítéletében a panaszos élettársát bűnösnek mondta ki jövedékkel visszaélés bűntettében,7 és egy évi – három év próbaidőre felfüggesztett – börtönbüntetésre ítélte. A bíróság elrendelte a cigaretta elkobzását, valamint a panaszos tulajdonában álló gépjármű lefoglalásának megszüntetését és a panaszos részére való kiadását. A bíróság az ítéletet 2010. január 6-án megküldte a lefoglalást elrendelő Nyomozó Hivatalnak, de a gépjárművet nem adták ki a részére. A panaszos a Békési Városi Bíróságtól végrehajtási lap kiállítását kérte, amit a bíróság 2011. április 13-án kelt végzésével megtagadott, mert a büntetőbíróság csak a polgári jogi igénnyel kapcsolatos marasztaló rendelkezés alapján állíthat ki végrehajtási lapot.8
A békéscsabai Vám- és Pénzügyőri Hivatal (a továbbiakban: vámhatóság) 2010. április 19-én kelt végzésében elrendelte a gépjármű elkobzását és az állam javára történő értékesítését. Az indokolás szerint az illetékes nyomozó hivatal a büntetőeljárás keretében elrendelte a jármű műszaki szakértői vizsgálatát, melynek eredményeként megállapították, hogy abban rejtekhelyet alakítottak ki. A Jöt. 120. § (2) bekezdése alapján „a felhasználásra, tárolásra és szállításra használt eszközt – a (3) bekezdésben foglaltakra tekintet nélkül – el kell kobozni, ha azon a jövedéki törvénysértés elkövetését célzó átalakítást végeztek.”9
A panaszos fellebbezése nyomán a vámhatóság a végzését 2010. május 19-én visszavonta, és új eljárás lefolytatásáról rendelkezett. Megállapították, hogy „az eljárás során a gépkocsi lefoglalását a Vám- és Pénzügyőrség Dél-alföldi Regionális Nyomozó Hivatalának Békés Megyei Osztálya foganatosította, azonban a gépkocsit a békéscsabai Vám- és Pénzügyőri Hivatal nem foglalta át a nyomozó hivataltól, így a végzés jogszabálysértő.”
A vámhatóság 2010. május 27-én kelt végzésében ismételten elrendelte a gépjármű elkobzását és az állam javára történő értékesítését, miután a járművet május 19-én átvették a nyomozó hivataltól. A panaszos fellebbezése alapján a Vám- és Pénzügyőrség Dél-alföldi Regionális Parancsnoksága 2010. július 6-án megsemmisítette az első fokú végzést, és új eljárás lefolytatására utasította a vámhatóságot, mert a tényállást nem kellő mélységben tárták fel. 
2010. szeptember 23-án a kaposvári Vám- és Pénzügyőri Hivatalban – két hatósági tanú jelenlétében felvett jegyzőkönyvben – lefoglalták a kaposvári hivatal Ságvári Kirendeltségén tárolt gépjárművet, a vámhatóság szeptember 23-án kelt, 3843-23/2010. számú lefoglalási végzésére hivatkozva. A vámhatóság ugyanakkor a hivatkozott végzést csak szeptember 29-én hozta meg. 
A vámhatóság ezt követően, 2010. október 13-án kelt végzésével újból elrendelte a gépjármű elkobzását és az állam javára történő értékesítését (3843-27/2010.). Az eljárás során nyilatkoztatták a panaszost, hogy elfogadja-e a büntetőeljárásban készített műszaki szakértői véleményt. A panaszos úgy nyilatkozott, hogy elfogadja, és kéri a gépjármű kiadását a bíróság ítélete alapján, vállalva a gépjármű visszaalakítását, illetve a rejtekhely megszüntetését. 
A Vám- és Pénzügyőrség Dél-alföldi Regionális Parancsnoksága az első fokú végzést 2010. november 18-án kelt végzésével helybenhagyta. Az indokolás szerint az elkobzás ebben az esetben objektív szankció, azt a vámhatóságnak mérlegelés nélkül végre kell hajtania. Az átalakítás ténye önmagában megalapozza az elkobzás jogszerűségét.
A Békés megyei főügyész a 2010. október 13-án és november 18-án hozott döntésekkel egyetértett. Álláspontja szerint „a büntetőeljárásban a Btk. elkobzásról szóló rendelkezései értelmében – a Btk. 77. § (3) bekezdésében foglaltakra figyelemmel – nem volt törvényes lehetőség a bűncselekmény elkövetéséhez eszközül használt, de nem az elkövető tulajdonát képező gépjármű elkobzására, ugyanis csak a Btk. 77. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott elkobzási ok állt fenn, és a dolog nem az elkövető tulajdona volt.”
A főügyész hivatkozott arra is, hogy „a Jöt. jövedéki ügyre vonatkozó rendelkezései kifejezetten kötelezik a vámhatóságot arra, hogy a jövedéki bírságot kiszabó határozat jogerőre emelkedése utáni időben is intézkedjen az elkobzás foganatosítása érdekében. A jövedéki hatóságot nem köti a büntetőeljárás során hozott lefoglalást megszüntető határozat (KGD 2008.157, KGD 2008.98).”
Mindezekre, valamint a regionális parancsnokság által megtett intézkedésekre tekintettel a főügyész nem tartotta indokoltnak, hogy ügyészi intézkedéssel éljen. A választ követően megkerestem a legfőbb ügyészt, és az alábbiakra hívtam fel a figyelmét: 
Az 1978. évi IV. törvény (Btk.) értelmében: 77. § (1) El kell kobozni azt a dolgot,
a) amelyet a bűncselekmény elkövetéséhez eszközül használtak, vagy arra szántak,
(3) Az (1) bekezdés a) és d) pontja esetében az elkobzást nem lehet elrendelni, ha a dolog nem az elkövető tulajdona, kivéve, ha a tulajdonos az elkövetésről előzetesen tudott, feltéve, hogy az elkobzás mellőzését nemzetközi jogi kötelezettség nem zárja ki.
A bíróságnak ennélfogva álláspontom szerint lett volna törvényes lehetősége az elkobzás elrendelésére. Rámutattam arra is, hogy a két hivatkozott legfelsőbb bírósági (KGD) döntés ugyanarra az ügyre vonatkozik, a szövegük teljesen megegyezik. A Legfelsőbb Bíróság megállapította, hogy „a kifejtettekből következik az is, hogy az ügyészség lefoglalás tárgyában hozott határozata [ti. a gépjármű lefoglalásának megszüntetése és a tulajdonosnak való kiadása] a jövedéki hatóságot, illetve a közigazgatási perekben eljáró bíróságot nem köti.”
Álláspontom szerint a panaszolt esetben a bíróság jogerős határozatában foglaltakat minden érintett félnek, így a vámhatóságnak is végre kell hajtania, vagyis a gépjárművet ki kell adnia a tulajdonosnak. Az ellenkező gyakorlat ugyanis önkényhez, a jogbiztonság súlyos sérelméhez vezetne. Tájékoztatást kértem arról is, hogy ellenkező tartalmú bírói döntés hiányában a vámhatóságnak a jövedéki bírság jogerős kiszabását követően mennyi ideig van lehetősége az elkobzás foganatosítására. 
A legfőbb ügyész tájékoztatása szerint a büntetőeljárás során nem volt bizonyítható, hogy a gépkocsi tulajdonosa az elkövetésről előzetesen tudott volna, ezért nem volt törvényes lehetőség a gépjármű elkobzására. 
A Jöt. alapján a gépjármű elkobzása – a jövedéki bírság kiszabásától függetlenül – kötelező, ezért nincs jelentősége a bírság kiszabásától az elkobzás foganatosításáig eltelt időnek. A vámhatóság az elkobzás iránt csak a bíróság erre vonatkozó döntésétől függően, azt követően intézkedhet. Mindezekre figyelemmel a legfőbb ügyész álláspontja szerint a vámhatóság döntései törvényesek, ügyészi intézkedés megtételét nem tartotta indokoltnak. 
A gépjárművet időközben, 2011. április 27-én Dabas Város Polgármesteri Hivatala ideiglenesen kivonta a forgalomból.

A vizsgálat megállapításai
Megállapítható, hogy ugyanabban az ügyben – ugyanazon tényállás alapján – egy büntető- és két speciális közigazgatási eljárást is folytattak. Az első, öt nap alatt lefolytatott eljárásban jövedéki bírságot szabtak ki a panaszos élettársával szemben „jövedéki törvénysértés” elkövetése miatt. (Ez a büntető anyagi jogi tényállásra emlékeztető fogalom különböző összefüggésekben szerepel a Jöt.-ben, de a törvény pontosan nem határozza meg a definícióját.) A büntetőeljárásban a bíróság a panaszos élettársával és társaival szemben jövedékkel való visszaélés, illetve jövedéki orgazdaság miatt szabadságvesztés büntetést szabott ki, és elrendelte a lefoglalt gépjármű kiadását a tulajdonos (a panaszos) részére. Az ezt követően indult újabb – önálló – közigazgatási eljárásban a végzések többszöri hatályon kívül helyezését követően jogerős végzés született a gépjármű elkobzásáról. 
A jármű elkobzására irányuló, harmadik első fokú eljárás során, 2010. szeptember 23-án a kaposvári Vám- és Pénzügyőri Hivatalban – két hatósági tanú jelenlétében felvett jegyzőkönyvben – lefoglalták a kaposvári hivatal Ságvári Kirendeltségén tárolt gépjárművet, a békéscsabai hivatal szeptember 23-án kelt, 3843-23/2010. számú lefoglalási végzésére hivatkozva. A békéscsabai hivatal ugyanakkor a hivatkozott végzést csak szeptember 29-én hozta meg, vagyis a jármű lefoglalására korábban került sor, mint ahogy az erről szóló végzés megszületett.
A Jöt. értelmében a vámhatóság eljárására – bizonyos feltételekkel – a 2003. évi XCII. törvényt (Art.), illetve a 2004. évi CXL. törvényt (Ket.) kell alkalmazni.10 A Ket. 71. § (1) bekezdése szerint a hatóság az ügy érdemében határozatot hoz, az eljárás során felmerült minden más kérdésben végzést bocsát ki. A jövedéki eljárás érdemének nyilvánvalóan a jármű elkobzása tekintendő, mégsem határozatot, hanem végzést hoztak az ügyben.11 A másodfokú végzés bírósági felülvizsgálata az Art. alapján kizárt.12
A Ket. 19. § (5) bekezdése – a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 1997. évi LXVI. törvénnyel összhangban – azt mondja ki, hogy „ha a bíróság valamely ügyben a hatáskörét vagy annak hiányát állapította meg, vagy az ügy érdemében határozott, ez a döntés az eljáró hatóságra kötelező.”13 Ez nemcsak a közigazgatási, hanem minden bíróságra vonatkozik (pl. ha egy birtokvédelmi eljárásban a polgári bíróság megállapítja a hatáskörét, a jegyző nem járhat el).
A vizsgált esetben a Békési Városi Bíróság jogerősen döntött arról, hogy a korábban lefoglalt gépjárművet ki kell adni a tulajdonosnak. A bíróság jogerős határozatának rendelkező részében foglaltakat minden érintett félnek, így a vámhatóságnak is végre kellett volna hajtania. Ahogy azt már hangsúlyoztam, az ellenkező gyakorlat önkényhez, a jogbiztonság súlyos sérelméhez vezet: annak elfogadását jelenti, hogy a hatóságok – ad absurdum – maguk dönthetnek arról, hogy melyik rájuk nézve kötelező bírósági döntést hajtják végre, és melyiket nem. 
Irreleváns, hogy a büntetőeljárásban a bíróság miért nem rendelte el a jármű elkobzását (pl. az ügyészségnek nem sikerült bizonyítani, hogy a tulajdonos az elkövetésről előzetesen tudott), az ügyészség a büntetőeljárás szabályai szerint fellebbezhetett volna az első fokú döntés ellen.
A kötelező jövedéki törvényi előírás alkalmazása ugyanakkor a vizsgált ügy tanúsága szerint komoly koherencia-problémát okoz a jogrendszerben. A Jöt. 120. § (2) bekezdése alapján „a felhasználásra, tárolásra és szállításra használt eszközt – a (3) bekezdésben foglaltakra tekintet nélkül – el kell kobozni, ha azon a jövedéki törvénysértés elkövetését célzó átalakítást végeztek.”14
Az ügyészség álláspontja szerint ezen rendelkezés alkalmazása a vámhatóság számára a büntetőeljárás eredményétől, illetve a jövedéki bírság kiszabásától függetlenül kötelező. Ez az álláspont – a fentiekben kifejtettekre, valamint a bíróság függetlenségére és a jogerő intézményének garanciális jelentőségére figyelemmel – nem tartható.15
A büntetőjog a jogi felelősségi rendszerben az ultima ratio. Társadalmi rendeltetése, hogy a jogrendszer egészének szankciós zárköve legyen. A büntetőjogi szankció, a büntetés szerepe és rendeltetése a jogi és erkölcsi normák épségének fenntartása akkor, amikor már más jogágak szankciói nem segítenek.16 Az elkobzás a dolog feletti tulajdonjog elvonását eredményező büntetőjogi szankció (intézkedés). 
Álláspontom szerint a büntető bíróság határozatát a vámhatóság semmilyen körülmények között „nem bírálhatja felül”, vagyis az ellenkező tartalmú bírósági döntéssel szemben nem rendelkezhet a jármű elkobzásáról. Amennyiben az ügyben nem indul büntetőeljárás, melynek során bírói döntés születik a lefoglalt szállítóeszköz elkobzásáról vagy kiadásáról, az elkobzást természetesen a vámhatóság is elrendelheti. A legfőbb ügyész szerint „a Jöt. alapján a gépjármű elkobzása – a jövedéki bírság kiszabásától függetlenül – kötelező, ezért nincs jelentősége a bírság kiszabásától az elkobzás foganatosításáig eltelt időnek.” 
Álláspontom szerint az elkobzás elrendelésére nem kerülhet sor korlátlanul: a „jövedéki törvénysértés” elkövetésétől eltelt elévülési időnek ugyanis korlátoznia kell a szankció alkalmazhatóságát. 
A Jöt. nem rendelkezik az elévülésről, az Art. pedig csak az adómegállapításhoz (illetve a végrehajtáshoz) való jog elévülését szabályozza.17
A kötelező elkobzás szabályozásával kapcsolatban az alábbi probléma is felmerül: A Jöt. rendelkezése – a Btk.-val ellentétben – nem veszi figyelembe, hogy a tulajdonos az elkövetésről előzetesen tudott-e vagy sem (a rejtekhely ugyanis kialakítható anélkül is, hogy ezt bárki, akár a tulajdonos – tüzetesebb vizsgálat nélkül – észrevenné).
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy az első-, illetve a másodfokú vámhatóság eljárása súlyos visszásságot okozott a panaszos tulajdonhoz, valamint a tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben, továbbá sértette a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményét, a jogerő intézményét és a bíróságok függetlenségét. A visszásság részben a vámhatóságnak, részben a jogszabály hiányosságának róható fel. 

Intézkedések
A feltárt visszásságok orvoslása érdekében – az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján – kezdeményezem a Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága vezetőjénél, hogy döntését az Art. 135. § (1) bekezdése alapján vonja vissza. 
Az Obtv. 25. §-a alapján javaslom a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, hogy a nemzetgazdasági miniszterrel együtt vizsgálja felül a Jöt. 120. § (2) bekezdésében foglaltakat: tegyen különbséget a jövedéki jogsértést elkövető tulajdonos, illetve a jogsértést el nem követő tulajdonos között, határozzon meg elévülési határidőt az elkobzás elrendelhetőségére, és amennyiben a jogalkalmazási problémát továbbra is fennállónak találja, zárja ki azt a lehetőséget, hogy a büntető bíróság jogerős döntésével szemben a vámhatóság elkobzást foganatosíthasson.

Budapest, 2011. szeptember 26.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1: Lábjegyzet
1 9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992. 65-66. o.
2 Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat
3 64/1993. (XII. 22.) AB határozat, ABH 1993. 379-381.
4 53/1991. (X. 31.) AB határozat, ABH 1991. 267.
5 1. § (4) Szabadforgalomban csak olyan jövedéki termék szerezhető be, tartható birtokban, használható fel, értékesíthető, szállítható, amely után az adót megfizették.
6 Art. 133. §
7 Btk. 311. § (2) a) és (3) b) pont (A bűncselekmény révén a jövedéki adóbevételt 731 552 Ft-tal csökkentették.)
8 1994. évi LIII. törvény (Vht.) 15. § (1) Az első fokon eljárt bíróság végrehajtási lapot állít ki
b) a bíróság büntetőügyben hozott határozatának a polgári jogi igénnyel kapcsolatos marasztalást tartalmazó része alapján,
9 3843-3/2010.jöv. számú ügy
10 Jöt. 48. § (2) bek.
11 A Jöt. 120. § (5) bekezdése csak azt mondja ki, hogy „az elkobzásról a (3) bekezdés esetén a fizetési kötelezettség teljesítésének elmaradását megállapító, illetve amennyiben a jövedéki jogsértés elkövetője ismeretlen, az eljárást megszüntető végzésben kell rendelkezni.” A vizsgált esetben egyik feltétel sem állt fenn. 
„Érdeminek minősül a közigazgatási hatóságnak az az egyedi, konkrét közigazgatási ügyben hozott döntése, amellyel az ügy tárgyát képező vitát végleg eldönti, a jogkérdést elbírálja. A közigazgatási hatóságnak az ügy érdemében hozott - azaz az ügyfél kérelmének helyt adó, vagy azt érdemi vizsgálatot követően elutasító, az ügyfél részére kötelezettséget előíró, továbbá az ellenérdekű ügyfelek között létrejött egyezséget jóváhagyó - döntését határozati formában kell meghoznia.” (1/2009. Közigazgatási jogegységi határozat).
12 Art. 143. § (1) bek.
13 Az 1997. évi LXVI. törvény 7. §-a szerint „a bíróság határozata mindenkire kötelező, ideértve azt is, ha a bíróság valamely ügyben hatáskörét vagy ennek hiányát állapítja meg”
14 Jöt. 120. § (3) A felhasználásra, tárolásra és szállításra használt, a jogsértés elkövetőjének tulajdonát képező eszközt el kell kobozni, ha a jogerősen kiszabott adót, jövedéki bírságot, illetve egyéb költséget az előírt határidőig nem fizették meg, és arra részletfizetést vagy fizetési halasztást - a fizetési kötelezettség esedékességétől számított öt munkanapon belül benyújtott kérelem alapján - nem engedélyeztek.
15 Lásd az „Érintett alkotmányos jogok és rendelkezéseknél” hivatkozott AB határozatokat.
16 30/1992. (V. 26.) AB határozat
17 Art. 164. § A Jöt. 120. § (4) bek. szerint „az elkobzott termékre nem kell az adót kivetni, kivéve ha a jövedéki jogsértés elkövetője az adó kivetését kifejezetten kéri.”

Melléklet 2:Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.):
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
29. § (1) E törvény alkalmazásában – a (2) bekezdésben foglaltak kivételével – hatóság:
a) a közigazgatási feladatot ellátó szerv;
(2) E törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak:
e) a bíróság;
f) az ügyészség, kivéve az ügyészségi nyomozást végző ügyészségi szervet.
(4) E törvény alkalmazásában alapvető joggal kapcsolatos visszásság: alapvető jog sérelme vagy annak közvetlen veszélye, függetlenül attól, hogy az cselekvés vagy mulasztás eredménye.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.):
138/A. § E törvény alkalmazásában az érték, a kár, a vagyoni hátrány, valamint az adóbevétel, illetőleg a vámbevétel csökkenése
a) kisebb, ha húszezer forintot meghalad, de kétszázezer forintot nem halad meg,
b) nagyobb, ha kétszázezer forintot meghalad, de kétmillió forintot nem halad meg,
311. § (1) Aki a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló törvényben, valamint a felhatalmazásán alapuló jogszabályban megállapított feltétel hiányában vagy hatósági engedély nélkül jövedéki terméket előállít, megszerez, tart, forgalomba hoz vagy azzal kereskedik, és ezzel a jövedéki adóbevételt kisebb mértékben csökkenti, vétséget követ el, és két évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.
(2) A büntetés bűntett miatt három évig terjedő szabadságvesztés, ha
a) a bűncselekmény folytán az adóbevétel nagyobb mértékben csökken, illetve
b) az (1) bekezdés szerint minősülő jövedékkel visszaélést üzletszerűen követik el.
(3) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha
b) a (2) bekezdés a) pontja szerint minősülő jövedékkel visszaélést üzletszerűen követik el.
(6) Az (1) bekezdésben meghatározott bűncselekmény elkövetője nem büntethető, ha a vádirat benyújtásáig a jövedéki adótartozását kiegyenlíti.

1997. évi LXVI. törvény a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról:
7. § A bíróság határozata mindenkire kötelező, ideértve azt is, ha a bíróság valamely ügyben hatáskörét vagy ennek hiányát állapítja meg.

1998. évi XIX. törvény a büntetőeljárásról (Be.):
155. § (1) A lefoglalást a bíróság, az ügyész, illetőleg a nyomozó hatóság megszünteti, ha arra az eljárás érdekében már nincs szükség; a lefoglalást meg kell szüntetni, ha a nyomozást megszüntették, illetőleg annak határideje lejárt. A lefoglalás megszüntetése helyett más, jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik. A bíróság által elrendelt lefoglalást a vádirat benyújtásáig az ügyész is megszüntetheti.
(2) A lefoglalás megszüntetésekor a lefoglalt dolgot annak kell kiadni, aki a bűncselekmény elkövetésekor a dolog tulajdonosa volt, és ezt kétséget kizáró módon igazolni tudja.

2003. évi CXXVII. törvény a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól (Jöt., 2010. április és szeptember között hatályos szöveg):
1. § (1) Jövedéki adóköteles a jövedéki termék belföldi előállítása és belföldre történő behozatala.
(4) Szabadforgalomban csak olyan jövedéki termék szerezhető be, tartható birtokban, használható fel, értékesíthető, szállítható, amely után az adót megfizették.
48. § (1) A harmadik országból behozott jövedéki termékre a jövedéki termék nem közösségi áru jellegének fennállásáig, illetve – a vámjogszabályok szerinti alakiságok elvégzése tekintetében – a 7. § 3. pont a) alpont ab) alpont szerinti területről behozott jövedéki termékre, valamint a belföldről harmadik országba kiszállításra kerülő adózatlan jövedéki termékre – az e törvényben szabályozott rendelkezésekkel összhangban – a vámjogszabályok rendelkezéseit kell alkalmazni.
(2) Az (1) bekezdésben foglaltak kivételével
a) a vámhatósághoz teljesítendő adózói kötelezettségre, az adó visszaigénylésére, az ellenőrzésre, – a kézbesítési szabályok kivételével – a hatósági eljárásra, a végrehajtási eljárásra, valamint a jogkövetkezményekre az e törvényben meghatározott eltérésekkel az Art.-t,
b) a vámjogszabályokban, illetve az Art.-ban nem szabályozott kérdésekben, továbbá az (1) bekezdés és e bekezdés a) pontja alá nem tartozó egyéb közigazgatási hatósági ügyben az e törvényben foglalt eltéréssel a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló törvényt
kell megfelelően alkalmazni.
48/A. § (1) Jövedéki ügyekben nem kell alkalmazni a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló törvény újrafelvételi eljárásra vonatkozó szabályait.
(2) Nem lehet elektronikus úton intézni:
a) az e törvény szerinti engedélyek kiadása, módosítása iránti kérelemnek, valamint a jövedéki üggyel kapcsolatos egyéb kérelmek közokiratként vagy eredeti bizonylatként (ezek hiteles másolataként) csatolandó mellékleteinek benyújtását,
b) az 58. § (11) bekezdés, az 59. § (2) bekezdés és a 71. § (1) bekezdés szerinti tevékenység folytatásának bejelentését,
e) az a) és b) pontban meghatározott ügyekkel kapcsolatos jogorvoslati eljárás iránti kérelem benyújtását.
(3) Az ügyfél kizárólag a jövedéki ügy megindításakor választhat a kapcsolattartás hagyományos és elektronikus formája között.
(4) A jövedéki üggyel kapcsolatos eljárásban az ügyfél – a (2) bekezdés a) pontja szerinti kérelmek benyújtása során – telefaxon, a központi elektronikus szolgáltató rendszeren kívüli informatikai alkalmazás vagy szöveges üzenetközvetítési szolgáltatás útján nem tarthatja a kapcsolatot a vámhatósággal.
(5) A hivatalból indult hatósági eljárás felfüggesztésének az ügyfél kérelmére nincs helye.
(6) A vámhatóság szakértő kirendelése esetén, illetve szakvélemény kérésekor az eljárást a szakvélemény megérkezéséig felfüggesztheti.
(7) Az e törvény 4. § a) pontjában meghatározott személy nem tekinthet be a vámhatóság és a felügyeleti szerv döntés-előkészítéssel összefüggő belső levelezésébe.
(8) Önálló fellebbezésnek van helye az első fokon hozott
f) a visszatartási jog gyakorlásáról hozott,
j) a kézbesítési vélelem megdöntése tárgyában hozott elutasító végzés ellen.
(9) A fellebbezést tizenöt napon belül kell felterjeszteni a vámhatóság másodfokú szervéhez.
110. § (5) E törvény alkalmazásában kereskedelmi mennyiségűnek:
b) a cigaretta 800 darabot meghaladó mennyisége minősül.
114. § (1) A természetes személy – a jövedéki termékkel gazdasági tevékenységet folytató egyéni vállalkozó kivételével -, amennyiben
b) olyan jövedéki terméket birtokol, szállít, értékesít, használ fel, amelyet nem adóraktárban állítottak elő vagy amelyet – import jövedéki termék esetén – nem vámkezeltek,
a jövedéki termék mennyisége után jövedéki bírságot fizet.
(2) Az (1) bekezdés alá tartozónak kell tekinteni – nem értve ide a 115. § (3) bekezdésében említett termékeket -
c) az e törvény szerint zárjeggyel, hivatalos zárral, illetve adójeggyel ellátandó, de zárjegy, hivatalos zár, illetve adójegy nélküli, hamis, hamisított vagy jogtalanul megszerzett zárjegyű, hivatalos zárú, illetve adójegyű alkoholterméket, hordós és kannás kiszerelésű bort, illetve dohánygyártmányt,
(3) Az (1) bekezdés szerinti jövedéki bírság alapja az adózás alól elvont termék mennyisége és a bírság megállapításakor hatályos adómérték – a (2) bekezdés g) pont szerinti adózás alól elvont termék esetében az 52. § (1) bekezdés a) pontjában meghatározott adómérték – alapján számított adó, illetve a szőlőbor esetében az adózás alól elvont termék literben mért mennyisége és 30 forint szorzataként meghatározott összeg. A jövedéki bírság mértéke a bírságalap kétszerese, de legalább 30 ezer forint.
119. § (1) A vámhatóság a jövedéki ügyben folytatott eljárása során a tényállás tisztázása, továbbá az e törvény szerinti elkobzás érvényesítése érdekében lefoglalást rendelhet el.
(2) A vámhatóság
g) a termékek, a zárjegy felhasználására, tárolására és szállítására használt eszközt (e fejezet alkalmazásában az e)-g) pontokban meghatározottak a továbbiakban: eszközök) – a (4) bekezdésben foglalt eltéréssel -
lefoglalja.
(5) A vámhatóság a lefoglalásról végzésben rendelkezik. A lefoglalást elrendelő végzéssel szemben az ügyfél – jogszabálysértésre hivatkozással – kifogással élhet. A kifogást a végzés közlésétől számított nyolc napon belül kell előterjeszteni a lefoglalást végző vámhatóságnál. A kifogást a vámhatóság másodfokú szerve a benyújtástól számított tizenöt napon belül bírálja el. A kifogásnak a lefoglalás végrehajtására nincs halasztó hatálya.
(6) A lefoglalást végzéssel meg kell szüntetni
e) a szállításra használt, nem a jövedéki jogsértés elkövetőjének tulajdonában lévő eszközre, ha a tulajdonos írásban nyilatkozik arról, hogy a jövedéki jogsértés időpontjában nem volt tudomása arról, hogy az eszközt jövedéki jogsértés céljából használják fel, és ezt követően a tényállás a lefoglalás fenntartása nélkül is tisztázható, vagy ha a jövedéki ügyben hozott határozatban jogerősen kiszabott adót, jövedéki bírságot, illetve egyéb költséget megfizették.
120. § (1) A lefoglalt termékeket, zárjegyet, továbbá a 119. § (2) bekezdésének e)-f) pontjában említett eszközt el kell kobozni, ha a jövedéki ügyben jogerősen jövedéki bírság kerül kiszabásra.
(2) A felhasználásra, tárolásra és szállításra használt eszközt a (3) bekezdésben foglaltakra tekintet nélkül el kell kobozni, ha azon a jövedéki törvénysértés elkövetését célzó átalakítást végeztek.
(3) A felhasználásra, tárolásra és szállításra használt, a jogsértés elkövetőjének tulajdonát képező eszközt el kell kobozni, ha a jogerősen kiszabott adót, jövedéki bírságot, illetve egyéb költséget az előírt határidőig nem fizették meg, és arra részletfizetést vagy fizetési halasztást – a fizetési kötelezettség esedékességétől számított öt munkanapon belül benyújtott kérelem alapján – nem engedélyeztek.
(4) Az elkobzott termékre nem kell az adót kivetni, kivéve ha a jövedéki jogsértés elkövetője az adó kivetését kifejezetten kéri.
(5) Az elkobzásról a (3) bekezdés esetén a fizetési kötelezettség teljesítésének elmaradását megállapító, illetve amennyiben a jövedéki jogsértés elkövetője ismeretlen, az eljárást megszüntető végzésben kell rendelkezni.
(7) Az elkobzott termékek, zárjegyek és eszközök közül
a) az élelmiszerláncról és hatósági felügyeletéről szóló 2008. évi XLVI. törvény hatálya alá tartozó terméket, a cukorcefrét és az abból előállított terméket, továbbá a külön jogszabályban meghatározott eljárástól eltérően előállított vagy kezelt bort, valamint a dohánygyártmányt meg kell semmisíteni;
b) a zárjegyet és a 119. § (2) bekezdés e)-f) pontjában említett eszközöket meg kell semmisíteni;
c) az a) és b) pontba nem tartozó egyéb elkobzott termék és eszköz esetén a vámhatóság intézkedik azoknak az állam javára történő értékesítéséről vagy a (8) bekezdés szerinti átadásról, felhasználásról, egyébként meg kell semmisíteni;

2003. évi XCII. törvény az adózás rendjéről (Art.):
135. § (1) Ha az adóhatóság megállapítja, hogy a felettes szerv vagy a bíróság által még el nem bírált határozata (végzése) jogszabálysértő, a határozatát (végzését) az adózó terhére a határozat (végzés) jogerőre emelkedésétől számított egy éven belül, az adózó javára az adó megállapításához való jog elévüléséig módosítja vagy visszavonja. A megállapításhoz, a visszaigényléshez való jog elévüléséig módosítja vagy visszavonja a határozatát (végzését) az adóhatóság akkor is, ha azt törvény előírja.
143. § (1) Az adóhatóság másodfokú jogerős határozatát – a fizetési könnyítés engedélyezése tárgyában hozott, illetőleg az elsőfokú határozat megsemmisítését elrendelő határozat kivételével – a bíróság az adózó kérelmére jogszabálysértés esetén megváltoztatja vagy hatályon kívül helyezi, és ha szükséges, az adóhatóságot új eljárás lefolytatására utasítja. Az adóhatóság másodfokú végzésével szemben nincs helye bírósági felülvizsgálatnak.
164. § (1) Az adó megállapításához való jog annak a naptári évnek az utolsó napjától számított 5 év elteltével évül el, amelyben az adóról bevallást, bejelentést kellett volna tenni, illetve bevallás, bejelentés hiányában az adót meg kellett volna fizetni. A költségvetési támogatás igényléséhez, a túlfizetés visszaigényléséhez való jog – ha törvény másként nem rendelkezik – annak a naptári évnek az utolsó napjától számított 5 év elteltével évül el, amelyben az annak igényléséhez való jog megnyílt. Az elévülés hat hónappal meghosszabbodik, ha az adóbevallás késedelmes benyújtásakor, illetve a költségvetési támogatás igénylésekor az adómegállapításhoz, illetőleg a költségvetési támogatás igényléséhez való jog elévüléséig kevesebb, mint hat hónap van hátra. A bíróság által jogerősen megállapított adócsalás (Btk. 310. §), munkáltatással összefüggésben elkövetett adócsalás (Btk. 310/A. §), a társadalombiztosítási, egészségbiztosítási vagy nyugdíjjárulék fizetési kötelezettség megsértése (Btk. 310/B. §), csalás (Btk. 318. §), illetve jogosulatlan gazdasági előny megszerzése (Btk. 288. §) esetén, ha azt adóra, járulékra vagy költségvetési támogatásra követik el – ideértve azt az esetet is, ha az elkövető azért nem büntethető, mert tartozását [Btk. 310. § (6) bekezdés, 310/A. § (6) bekezdés] a vádirat benyújtásáig az adóhatóság által megjelölt számlára kiegyenlítette és ezért az eljárást vele szemben ez okból megszüntették, továbbá ha az eljárást az elkövetővel szemben a Btk. 71. §-ában meghatározott megrovás alkalmazásával szüntették meg -, az adó megállapításához való jog nem évül el mindaddig, amíg a bűncselekmény büntethetősége el nem évül.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.) 
19. § (5) Ha a bíróság valamely ügyben a hatáskörét vagy annak hiányát állapította meg, vagy az ügy érdemében határozott, ez a döntés az eljáró hatóságra kötelező. A törvény kizárja a hatásköri vitát a közigazgatási szervek és a bíróság között, amikor – tartalmában megismételve a bíróságok szervezetéről és igazgatásáról szóló 1997. évi LXVI. törvény 7. §-át – kimondja: ha a bíróság valamely ügyben a hatáskörét vagy annak hiányát állapította meg, vagy az ügy érdemében határozott, ez a döntés az eljáró hatóságra kötelező [l. Ket. 19. § (5) bekezdés].
71. § (1) A hatóság – az (5) és (6) bekezdésben meghatározott kivétellel – az ügy érdemében határozatot hoz, az eljárás során felmerült minden más kérdésben végzést bocsát ki.
109. § (1) Az ügyfél, illetve a kifejezetten rá vonatkozó rendelkezés tekintetében az eljárás egyéb résztvevője a hatóság jogerős határozatának felülvizsgálatát a határozat közlésétől számított harminc napon belül jogszabálysértésre hivatkozással kérheti a közigazgatási ügyekben eljáró bíróságtól a határozatot hozó hatóság, képviselő-testület által hozott határozat esetében a helyi önkormányzat elleni kereset indításával. A keresetindítás határidejét törvény eltérően is meghatározhatja.
(2) Ha törvény alapján a végzés ellen önálló fellebbezésnek van helye, az ügyfél, továbbá a kifejezetten rá vonatkozó végzés esetében az eljárás egyéb résztvevője jogszabálysértésre hivatkozással kezdeményezheti a jogerős végzés bírósági felülvizsgálatát a végzés közlésétől számított harminc napon belül. Az elsőfokú végzés a közlésétől számított harminc napon belül közvetlenül a közigazgatási ügyekben eljáró bíróság előtt támadható meg, ha a végzést miniszter, a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletének elnöke, autonóm államigazgatási szerv vagy kormányhivatal vezetője vagy – törvény vagy kormányrendelet eltérő rendelkezése hiányában – ha központi államigazgatási szerv vezetője hozta, vagy ha törvény az ügyben az első fokú határozattal szemben is kizárja a fellebbezést, és a határozat bírósági felülvizsgálatát teszi lehetővé. A közigazgatási ügyekben eljáró bíróság a végzést nemperes eljárásban vizsgálja felül.