Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
Az AJB-7427/2010. számú ügyben
(Előzmény: AJB-5215/2009; kapcsolódó ügyek: AJB-7428/2010 (5438/2009); 
AJB-7429/2010 (5417/2009); AJB-7431/2010 (5412/2009);AJB-7432/2010 (5288/2009);
AJB-7433/2010 (5269/2009); AJB-7434/2010 (5177/2009))

Előadó: dr. Hajas Barnabás
Az eljárás megindítása
Az elmúlt időszakban több panaszos fordult hozzám, a különböző áruházakban tevékenykedő vagyonőrök eljárását sérelmezve. A konkrét panaszok kivizsgálására – tekintettel arra, hogy a kifogásolt vagyonőri tevékenység sem hatósági, sem pedig közszolgáltatói tevékenységnek nem minősülnek – nem rendelkezem hatáskörrel, figyelemmel azonban arra, hogy avval kapcsolatban több alapvető joggal összefüggő visszásság veszélye is felmerült, az ügyben – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16.§ (2) bekezdése alapján – hivatalból vizsgálatot indítottam. A vonatkozó jogszabályi háttér vizsgálata mellett, az eljárás során az Obtv. 18. § (4) bekezdése alapján tájékoztatást kértem a vagyonőrök hatósági felügyeletét ellátó rendőri szerv (Országos Rendőr-főkapitányság – ORFK) vezetőjétől, valamint a Személyi-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Kamara (Kamara) elnökétől.

A megállapított tényállás
A vagyonőri tevékenység végzéséhez szükséges feltételeket, a vagyonőrök jogait és kötelezettségeit, valamint tevékenységük ellenőrzését a személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény (a továbbiakban Vagyonőrtv.), valamint a törvény végrehajtásáról szóló 22/2006. (IV. 25.) BM rendelet szabályozzák. A Vagyonőrtv. 8. § (2) bekezdése értelmében „A személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység hatósági ellenőrzését a rendőrség végzi”. A Vagyonőrtv. a Kamara hatáskörébe utalja a vagyonvédelmi tevékenység szakmai előírásainak és etikai szabályzatának kidolgozását, valamint a bárki által kezdeményezhető etikai eljárás lefolytatását. 
Az országos rendőrfőkapitány 2009. november 6-án kelt válaszlevelében kifejtette, hogy a jogszabályokból a rendőrségre háruló feladatok végrehajtásának szabályozására adták ki a 29/2007. (OT 21.) ORFK utasítást. Ennek értelmében az adminisztratív jellegű hatósági ellenőrzés kiterjed minden, a Vagyonőrtv.-ben megnevezett körülményre, a helyszíni ellenőrzések során vizsgált adatok köre pedig a vizsgált vállalkozás jellegétől függően változik. A rendőrség a felügyeleti jogkörében végrehajtott ellenőrzésről két példányban készít jegyzőkönyvet, melyből az egyiket a helyszínen az ellenőrzött személynek, illetve a vállalkozás jelenlévő képviselőjének ad át, a másik példányt pedig az illetékes rendőrkapitányságnak küldik meg. Az országos rendőrfőkapitány tájékoztatott arról is, hogy az elmúlt 12 hónapban 9590 esetben történt meg a személyi- és vagyonőr tevékenység ellenőrzése, és ennek 9,6%-a (921 eset), érintette a kiskereskedelmi áruházláncokban alkalmazott vagyonőröket. A lefolytatott ellenőrzések keretében 1136 esetben tártak fel szabálytalanságokat. 3775 esetben került sor helyszíni ellenőrzésre. Az évenkénti hatósági ellenőrzés kötelezettségét a bűnügyi nyilvántartási rendszerről, az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról, valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról szóló 2009. évi XLVII. törvény hatálybalépésével írják elő a Vagyonőrtv. 8. § (3) és (4) bekezdései. Az említett éves ellenőrzés azonban kizárólag a személy-és vagyonőrök büntetőjogi előéletére vonatkozik. Az elmúlt tizenkét hónapban az ellenőrzések következményeképpen 89 esetben került sor a tevékenységi engedély visszavonására, 826 esetben az igazolvány visszavonására, 5 esetben az igazolvány bevonására, 167 esetben pedig felügyeleti bírság került kiszabásra 106.922.500 Ft. értékben. Az említett időszakban szabálysértési feljelentés 44 esetben, büntetőeljárás kezdeményezése pedig 5 esetben történt. A vagyonőrök tevékenységét sérelmező feljelentés 2 esetben, bejelentés pedig 11 esetben érkezett a rendőrséghez, melyek vizsgálatát követően felügyeleti bírság kiszabására, szabálysértési eljárás lefolytatására, valamint büntetőeljárás kezdeményezésére került sor.
Az országos rendőrfőkapitány válaszlevelében kifejtette azt is, hogy véleménye szerint a személy- és vagyonvédelmi, valamint magánnyomozói tevékenység és annak ellenőrzése megfelelően szabályozott, a rendőrség pedig nagyszámban folytat le ellenőrzéseket. Az ellenőrzési tevékenység hatékonyságának növelése érdekében a rendőrség szakmai felügyeleti és irányító szervein keresztül folyamatosan kontrollálja, és szakmai állásfoglalásokkal segíti a helyi rendőri szervek munkáját. 
A Kamara elnöke a következőkről tájékoztatott:
A Kamara területi szervezeteinek etikai bizottságai 2009-ben l0 esetben folyattak etikai eljárást az áruházakban feladatot teljesítő vagyonőrök tevékenységét sérelmező bejelentések miatt Ezek közül 9 esetben az áruvédelmi kapu jelzése miatt került sor intézkedésre. A panaszosok valamennyi esetben azt sérelmezték, hogy a vagyonőrök olyan magatartást tanúsítottak, amely a panaszosok szerint sértette emberi méltóságukat. Jellemzően a vagyonőr fellépését, nem megfelelő hangnemét sérelmezték. 
Egy esetben két kiskorú személy hozzátartozói tettek bejelentést, mivel az eljáró vagyonőr a kiskorú személyektől úgy vett fel jegyz6konyvet, hogy nem volt jelen nagykorú hozzátartozó. Ebben az esetben az eljárásra azért került sor, mert a vagyonőr úgy ítélte meg, hogy az áruház által árusított termékekben kár keletkezett.
Más esetben a mozgássérült panaszos azt kifogásolta, hogy az áruvédelmi kapu jelzését követően a vagyonőrök – miközben átkísérték a csomagátvizsgálás helyére – sürgették őt, és nem vették figyelembe, hogy mozgásában korlátozott.
Az áruházi vagyonvédelmen túl két esetben kifogásolták vagyonőrök eljárását amiatt, hogy velük szemben – megítélésük szerint – jogtalan csomagátvizsgálást alkalmaztak, amely szintén felvetheti személyhez fűződő jogok sérelmét.
A képzési folyamattal kapcsolatos kérdésemre válaszolva a kamara elnöke arról tájékoztatott, hogy korábban – a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosának megkeresése nyomán – már folytatott olyan ügyben vizsgálatot, amely az alapvető jogok sérelmének gyanúját vetette fel. Tájékoztatott arról, hogy a képzésre vonatkozóan a kamarának nincs hatásköre, mivel az oktatással foglalkozó vállalkozásokat nem tartja nyilván, azok tevékenységére semmilyen ráhatása sincs, azonban tervezik, hogy a kamara elnöksége foglalkozzon a kérdéssel. A kamarai időszaki kiadványokban folytatni kívánják tájékoztató tevékenységüket, és a jövőben beindítandó élőerős kamarai továbbképzéseknél is tervezik, hogy kitérnek a jogszerű eljárás kérdéseire.

Érintett alapvető jogok
-	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”), 
-	az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.”),
-	az élethez és az emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54.§ (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.”), 
-	a megalázó bánásmód tilalma (Alkotmány 54. § (2) „Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni”.)
-	a jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot – a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan – a jelenlévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.”)
-	a panasz előterjesztéséhez való jog (Alkotmány 64. §: „A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.”)

A vizsgálat megállapításai
I. 1. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint a biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat. 
2. A vagyonőrök eljárását sérelmező panaszok elbírálására nem rendelkezem hatáskörrel tekintettel arra, hogy a személy-és vagyonőr vállalkozások nem tekinthetőek sem hatóságnak, sem pedig közszolgáltatást végző szervnek. A Vagyonőrtv. 8. § (2) bekezdése értelmében a személy-, és vagyonőr, valamint magánnyomozói tevékenység hatósági ellenőrzését a rendőrség látja el, valamint a Vagyonőrtv. 38. § (1) bekezdése Kamara hatáskörébe utalja a vagyonvédelmi tevékenység szakmai előírásainak és etikai szabályzatának kidolgozását, valamint a bárki által kezdeményezhető etikai eljárás lefolytatását. Az Obtv. 29. § (1) bekezdés d), és h) pontjai értelmében mind a rendőrség (mint rendvédelmi szerv), mind a pedig a kamara (mint köztestület) hatóság. Mivel a vagyonőri tevékenység, különösen az áruházakban végzett vagyonőri tevékenység az emberek nagy számát érintően idézhet elő az alapjogokkal kapcsolatos visszásságokat, hivatalból indítottam vizsgálatot, amely a vagyonőri tevékenység ellenőrzését végző rendőrséget és a Kamarát érintette.

II. 1. A Vagyonőrtv. 25. § (1) bekezdésben meghatározott személy- és vagyonőrök tevékenységét az állami rendezvényekre való beléptetéssel és ellenőrzéssel kapcsolatban már korábban is vizsgáltam. (OBH 2058/2008)
A személy- és vagyonőrök tevékenységének ellátásáról a Vagyonőrtv. rendelkezik, megemlítve azokat az intézkedéseket, amelyeket a személy- és vagyonőr intézkedése során megtehet. A törvényben meghatározott jogosultságait a személy- és vagyonőr a jogos önhatalom keretei között vagy az érintett személy önkéntes hozzájárulása alapján gyakorolhatja. A törvényben meghatározott jogosultságainak alkalmazása során figyelemmel kell lennie arra, hogy az adott cél eléréséhez szükséges eszközök közül a személyi szabadság és a személyiségi jogok legkisebb korlátozásával járó eszközt kell választania. (SzVMt. 25. §) A személy- és vagyonőr „intézkedési” jogosultsága a törvény alapján korlátozott. Tevékenységének rendeltetése meghatározott személyek védelme és vagyonvédelem.
A személy- és vagyonőrök intézkedési jogosítványait illetően fontosnak tartom megvizsgálni az önhatalom alkalmazásának kérdéskörét. Az önhatalomra vonatkozóan a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (Ptk.) rendelkezéseit kell alkalmazni háttérjogszabályként, ami a birtokvédelem körében említi az önhatalom alkalmazásának lehetőségét. A törvény felhatalmazza a birtokost, hogy a birtoka ellen irányuló támadást – a birtok megvédéséhez szükséges mértékben – önhatalommal is elháríthatja, illetve az elveszett birtok visszaszerzése érdekében önhatalmúlag csak akkor lehet fellépni, ha más birtokvédelmi eszközök igénybevételével járó időveszteség a birtokvédelmet meghiúsítaná. A birtok ellen irányuló támadás esetén élhet a birtokos önhatalommal. Támadáson csak azt a magatartást lehet érteni, ami közvetlenül a dolog felett gyakorolt hatalmat veszélyezteti. Az önhatalommal szemben állított további követelmény, hogy azt csak a szükséges mértékben lehet gyakorolni, ebből következően a támadás elhárításával nem lehet a birtoksértőnek aránytalanul nagyobb hátrányt okozni, mint amit a birtokos részére a birtokháborítás jelentene. Az önhatalom keretében történő vagyonőri intézkedésre tehát csak abban az esetben kerülhet sor, ha az általa őrzött ingatlan, illetve ingó dolog feletti hatalmat közvetlenül veszélyeztetik. A különböző kiskereskedelmi áruházak rendeltetésszerű használata során nehéz elhatárolni azt a magatartást, ami már dolog ellen irányuló közvetlen támadásnak tekinthető, ezzel pedig a dolog birtokosa illetve annak megbízásából a személy és –vagyonőr a jogos önhatalom keretei között felléphet. Véleményem szerint a dolog felett gyakorolt hatalom egészen addig nincs közvetlenül veszélyeztetve, amíg közönség számára nyílt magánterületen az adott dologgal nem próbálja meg elhagyni az áruház területét, vagy amíg az adott dolgot a helyszínen meg nem kísérli felhasználni. 
A Vagyonőrtv. értelmében a vagyonőr jogosultságait tehát az önhatalom vagy az érintett személy önkéntes hozzájárulása alapján gyakorolhatja. Álláspontom szerint az utóbbi esetben csak a vagyonőri intézkedéséhez való önkéntes és kifejezett hozzájárulás fogadható el, ami egyben feltételezi azt is, hogy az intézkedés előtt az érintett személynek megfelelő tájékoztatást kell kapnia magáról az intézkedésről, annak okáról és céljáról, valamint az eljárás ellen indítható jogorvoslatról. A Vagyonőrtv. rendelkezik arról is, hogy a közönség számára nyilvános magánterületen a vagyonőrzési feladatot ellátó vállalkozás köteles tájékoztatót, vagy ismertetőt elhelyezni többek között az általa alkalmazható – törvényben meghatározott – intézkedésekről, illetve az azok ellen indítható jogorvoslatokról. (SzVMt. 28. § (2)) Az említett ismertető, illetve tájékoztató elhelyezése, valamint az, hogy a vásárló azt ismerve lép be a közönség számára is nyitva álló magánterületre álláspontom szerint nem helyettesítheti a vagyonőr intézkedésének foganatosításához adott önkéntes és kifejezett beleegyezést. 
Fontosnak tartom felhívni a figyelmet arra, hogy a személy- és vagyonőrök nem rendelkeznek hatósági jogkörrel. A törvény rendelkezése értelmében jogosultságuk csak arra terjed ki, hogy a közterületnek nem minősülő területen tartózkodó, illetve onnan kilépő személyt kilétének igazolására, csomagja tartalmának bemutatására, valamint a jogsértő személyt magatartása abbahagyására felhívja. (SzVMt. 26. §) Amennyiben az érintett személy a felhívásnak nem tesz eleget, akkor minden esetben a rendőrség közreműködését kell igénybe venni, illetve a kilétét nem igazoló személyt távozásra szólíthatja fel.
Hangsúlyozom azt is, hogy arányos mérvű kényszerítő erőt kizárólag a törvényben meghatározott következő esetekben használhat a személy-és vagyonőr: a védett személy ellen támadás elhárítása; a védett területre való jogosulatlan belépés megakadályozása, a jogosulatlanul ott tartózkodó eltávolítása; a rendezvényt zavaró, vagy annak biztonságát veszélyeztető személy eltávolítása; a pénz- és értékszállítmányt jogtalanul akadályozó eltávolítása, és a szállítmány ellen irányuló támadás elhárítása. (SzVMt. 27. § (3)) A személyi szabadság korlátozására pedig, szintén a törvény alapján bűncselekmény tetten érése esetén jogosult. Ebben az esetben jogosult felszólítani a tetten ért személyt a cselekmény abbahagyására, továbbá jogosult a cselekmény folytatásának megakadályozására is az elkövetőt pedig elfoghatja, a birtokában lévő bűncselekményből származó dolgot illetve a támadásra alkalmas eszközt elveheti, azonban köteles az elfogott személyt haladéktalanul a nyomozó hatóságnak átadni, amennyiben erre nincs lehetőség úgy őt nyomban értesíteni köteles. (SzVMt. 27. §)
Az említett törvényi rendelkezések alapján megállapítható, hogy a személy-és vagyonőrök intézkedési jogosultsága – alkotmányosan indokoltan – korlátozott. Amint azonban arra a hozzám érkezett panaszok is rámutatnak a személy-és vagyonőri tevékenységet gyakorlók tevékenységük során sok esetben visszaélnek a törvény által számukra biztosított jogosultságokkal, azokat nem a személyi szabadság, és a személyiségi jogok legkisebb korlátozásával alkalmazzák, illetve számos esetben túl is lépnek a jogszabály által meghatározott intézkedési kereteken. Ezzel pedig olyan helyzetek állhatnak elő, amelyek alkalmasak arra, hogy az állampolgárok alapvető jogai, különösen az emberi méltósághoz és az abból levezethető magánszférához, illetve a személyi szabadsághoz, és szabad mozgáshoz való jogok súlyos sérelmét okozzák. 
Külön kiemelném azt is, hogy több panasz érkezett hozzám azzal kapcsolatban, hogy személy- és vagyonőri tevékenységet ellátó személyek oly módon alkalmaztak intézkedéseket, több esetben nagy nyilvánosság előtt is, hogy az nemcsak a törvénnyel és annak céljával volt ellentétes, de kimerítette a megalázó bánásmód fogalmát is. Fontosnak tartom megjegyezni, hogy a megalázó bánásmód fokmérője az adott cselekménynek az áldozatban keltett reakciója. Olyan megfélemlítést, alsóbbrendűségi érzetet vagy lelki gyötrelmet keltő cselekményeket lehet ebben a körben említeni, amely alkalmas az érintett személy testi és erkölcsi ellenállásának megtörésére. A megalázó bánásmód tekintetében nem szükséges a testi ráhatás megléte, a lelki szenvedés okozása is elegendő, főleg akkor, ha az érintettet mások –különösen akkor, ha nagyszámú idegen jelenlétében történik – előtt durván megalázzák.
2. A vagyonőr „jogellenes intézkedésével” szembeni jogorvoslat lehetőségével kapcsolatos visszásságokkal korábbi jelentésemben is foglalkoztam. (OBH 2058/2008) A rendőri intézkedéssel szemben – amennyiben az alapvető jogát sértette – Rtv. 92 § (1) értelmében az állampolgár panasszal fordulhat az intézkedést foganatosító rendőri szervhez, vagy kérheti, hogy panaszát az országos rendőrfőkapitány a Független Rendészeti Panasztestület által lefolytatott vizsgálatot követően bírálja el. A vagyonőrök jogellenes intézkedésével szemben a polgároknak lehetősége van bírósághoz fordulni, feljelentést tenni, vagy polgári peres eljárást indítani. A Vagyonőrtv. alapján további lehetőség azon személyeknek, akinek valamely személy- vagy vagyonőr megsértette személyiségi jogait, hogy etikai vétségre hivatkozva a Kamaránál etikai eljárást indíthat. Az etikai eljárás eredményeképpen pénzbírság és akár a kamarából való kizárás intézkedése is kiszabható, amely együtt jár a vagyonőri tevékenység folytatásának tilalmával. (SzVMt. 38. § (1); 57. § (1)) A jogellenes személy-és vagyonőri intézkedések ellen alkalmazható említett jogorvoslatok azonban – különösen a rendőri intézkedés elleni panasszal összemérve – nem tekinthetőek tényleges, valódi garanciáknak.
Tekintettel arra, hogy a személy- és vagyonőrök tevékenységük során alkalmazott intézkedések alkalmasak lehetnek alapvető emberi jogok megsértésére, indokolt lenne az is, hogy független szerv legyen jogosult a jogellenes intézkedésekkel okozott sérelmek vizsgálatára. 
A rendőrök azonosíthatóságával kapcsolatban korábbi jelentésemben kifejtettem, hogy személyes azonosíthatóságuk adja meg a későbbi esetleges felelősségre vonás lehetőségét. Az intézkedés alá vont állampolgárnak jogos érdeke az, hogy a hatósági fellépés teljes időtartama alatt tisztában legyen a vele szemben intézkedő személyazonosságával. Az állampolgár panaszhoz, jogorvoslathoz való joga ugyanis csak így garantálható.
A vagyonőri tevékenység elleni esetleges jogorvoslat alkalmazását is megnehezíti az a körülmény, hogy a vagyonőrök azonosíthatósága nem megoldott. A Vagyonőrtv. mindösszesen arról rendelkezik, hogy a vagyonőrnek formaruháján fel kell tüntetnie a vállalkozás nevét, vagy annak rövidítését, illetve a vagyonőr elnevezést. (SzVMt. 16. § (3)) A vagyonőr a törvény rendelkezése alapján köteles az intézkedéssel érintett személy kérésére tevékenységének folytatására vonatkozó felhatalmazást hitelt érdemlően igazolni. (SzVMt. 24. §) Abban az esetben, ha ennek a kötelezettségének a vagyonőr nem tesz eleget, személyazonosságának meghatározása nehézkessé válik, ami pedig az esetleges jogorvoslati lehetőségek alkalmazását nehezítené meg jelentős mértékben, de adott esetben azt akár el is lehetetlenítené.
3. A Vagyonőrtv. értelmében a személy- és vagyonőrök hatósági ellenőrzését a rendőrség látja el. Az ellenőrzés azonban csak tevékenység folytatásához szükséges formai feltételek meglétét vizsgálhatja azt azonban nem, hogy a vagyonőr tevékenysége során sértette-e harmadik személyek személyiségi jogait. A szakmai kamara pedig az etikai eljárás lefolytatásán túl elkészíti a személy- és vagyonvédelmi tevékenység szakmai irányelvet, valamint szakmai ajánlásokat készít a szolgáltatások szakmai feltételeinek teljesítésére. Tekintettel arra, hogy a személy- és vagyonőrök tevékenysége során alkalmazott intézkedések alkalmasak lehetnek alapvető emberi jogok megsértésére indokolt lenne tevékenységük szakmai részének ellenőrzéséről is gondoskodni.
4. Az Alkotmány 8. § (1) bekezdése értelmében „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelezettsége”. E rendelkezés értelmében az államnak az alapjogok érvényesülésének tekintetében mind negatív, mind pedig pozitív kötelezettsége is van. Ez azt jelenti, hogy egyfelől az állam tiszteletben tartja az alapvető jogokat, tartózkodik azok megsértésétől, ugyanakkor azok védelme aktív állami magatartás kifejtését is szükségessé teszik Az Alkotmányból eredő intézményvédelmi kötelezettség az összetett feladatot jelent az államnak az alapjogok érvényesülésének biztosítása érdekében. Az intézményvédelmi kötelezettség magában foglalja többek között a szabályozási kötelezettséget, illetve olyan fórumrendszer biztosítását is, ahol az adott alapjogsérelem orvosolható.
A megalázó bánásmód tilalmával kapcsolatban az Emberi Jogok Európai Bírósága rámutatott arra, hogy a tilalom, nemcsak abban a tekintetben jelent kötelezettséget az államra, hogy hatóságai tartózkodjanak az ilyen cselekmények elkövetésétől, hanem kötelessége az is, hogy a magánszemélyek között megakadályozza illetve, felelősségre vonhatóvá tegye, az ilyen cselekményeket. (EJEB A. v. The United Kingdom)
Mindezek alapján megállapítottam, hogy a személy- és vagyonőri intézkedések elleni jogorvoslati rendszer hiányossága (hiánya), valamint a személy- és vagyonőrök azonosíthatóságának hiánya, a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével valamint a jogorvoslathoz és a panasz előterjesztéséhez való joggal összefüggő visszásság bekövetkeztének állandó és közvetlen veszélyét hordozza. A személy- és vagyonőri tevékenység, a jogorvoslati rendszer, valamint és a szakmai felügyelet terjedelmének – a fentiekben kifejtettek szerinti – pontatlan és hiányos szabályozása pedig objektíve alkalmas arra, hogy mind a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, mind az emberi méltósághoz és annak elválaszthatatlan részét képező magánszférához való joggal, valamint a megalázó bánásmód tilalmával összefüggő visszásságot okozzon.

Intézkedéseim
Az Obtv. 25. § (1) bekezdése alapján felkérem belügyminisztert, a személy- és vagyonőri tevékenység szabályozásának a hiányzó garanciális szabályokkal történő kiegészítésének, illetve pontosításának elvégzésére, valamint a szükséges szintű jogszabály-módosítás ezt követő kezdeményezésére.

Budapest, 2010. november 30.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.