Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 
Jelentése
az AJB-6988/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A bolgár állampolgárságú panaszos 2010 novemberében érkezett, bolgár nyelvű beadványában a vele szemben a nagylaki határátkelőhelyen, 2009. december 18-án foganatosított ellenőrzést sérelmezte. A Vám- és Pénzügyőri Hivatal Szeged (a továbbiakban: hatóság) 800 ezer Ft közigazgatási bírságot szabott ki a fuvarozó vállalattal szemben, mert a panaszos által vezetett tehergépjármű nem rendelkezett közösségi engedéllyel, valamint a gépjárművet visszatartotta. A panaszos viszontagságos körülmények között jutott haza Bulgáriába. Később a hatóság visszavonta a határozatát. 
Az ügyben alkotmányos jogokat érintő visszásság gyanújára tekintettel – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján – vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében – az iratok megküldése és az álláspontjának megismerése érdekében – megkerestem a Vám- és Pénzügyőrség Dél-alföldi Regionális Parancsnokságának vezetőjét.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” [Alkotmány 2. § (1) bekezdés] A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. [Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat] Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely a materiális jogállam értékrendjének megfelelően, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. 
A tulajdonhoz való jog: „A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot”. [Alkotmány 13. § (1) bekezdés] A tulajdonhoz való jog az Alkotmány 13. § (1) bekezdése értelmében alapvető jog. Az Alkotmány a tulajdonjogot mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját részesíti alapjogi védelemben. Az Alkotmánybíróság gyakorlata alapján a tulajdonjog korlátozásának viszonylag tág tere lehet az Alkotmány keretei között. Az állami beavatkozás alkotmányossága megítélésének súlypontja a cél és az eszköz, a közérdek és a tulajdonkorlátozás arányosságának megítélése. [64/1993. (XII. 22.) AB határozat] Természetesen a tulajdonhoz való jog jogalkalmazás során történő korlátozásakor törvényi alapra van szükség, hiszen alapvető jogról van szó (Alkotmány 8. § (2) bek.).

Megállapított tényállás
A rendelkezésemre álló dokumentumok alapján az alábbi tényállást állapítottam meg: A Vám- és Pénzügyőri Hivatal Szeged (a továbbiakban: hatóság) járőrei 2009. december 18-án, a nagylaki határátkelőhelyen ellenőrzés alá vonták a panaszos által vezetett tehergépjárművet. Az ellenőrzés során megállapították, hogy a panaszos nem rendelkezett közösségi engedéllyel. 
A hatóság 2009. december 18-án kelt határozatával 800 ezer Ft közigazgatási bírságot szabott ki a gépjárművet üzemeltető bolgár fuvarozó vállalatra a 89/1998. (XII. 20.) MT rendelet 19. § (4) bekezdésének, illetve a 881/92/EGK tanácsi rendelet 5. cikk (4) bekezdésének megsértése miatt, valamint a bírság megfizetéséig elrendelte a jármű visszatartását. A bírságot kiszabó határozat és a visszatartást elrendelő végzés indokolása szerint a fuvarfeladatot végző vállalat nem rendelkezik sem érvényes, sem lejárt közösségi engedéllyel, amit a gépkocsivezető – a jármű tulajdonosa – tolmács útján határozottan állít. A határozatot az alábbi bizonyítékok alapján hozták meg: az ellenőrzés során bemutatott forgalmi engedély és fuvarokmány fénymásolata, a jegyzőkönyv, valamint a sofőr nyilatkozata. 
A hatóság bolgár nyelvű tolmácsot rendelt ki a panaszos részére, majd jegyzőkönyvet vett fel a meghallgatásáról. A jegyzőkönyvben a panaszos úgy nyilatkozott, hogy „tudomásom szerint nem kell közösségi engedéllyel rendelkeznem, mert csak annak kell engedély, akinek a megengedett össztömege, beleértve a pótkocsikat is, meghaladja a hat tonnát, vagy a terhelhetősége, beleértve a pótkocsikat is, meghaladja a 3,5 tonnát. Az én gépkocsim terhelhetősége pedig nem haladja meg a 3,5 tonnát, most is csak 1094 kg bruttó súlyú árut szállítok.” A panaszos az iratok aláírását megtagadta, ezért jegyzőkönyvet vettek fel hatósági tanúk alkalmazásáról, mely szerint az iratokat hatósági tanúk alkalmazása mellett kihirdették. A határozatot és a végzést a hivatalparancsnok helyett az egyik eljáró járőr (pénzügyőr zászlós szemlész) – az ügy előadója – hozta meg, és írta alá. 
A panaszos december 23-án, a vállalat jogi képviselője pedig 2010. január 4-én fellebbezett az első fokú határozat ellen, és kérte a határozat hatályon kívül helyezését, ugyanis az ellenőrzés alá vont jármű terhelhetősége 3,5 tonna alatti, ezért arra nem szükséges közösségi engedély. A jogi képviselő január 6-án kelt kérelmében kérte a hatóságot a gépjármű rakományának kiadására, ugyanis annak visszatartásáról a határozat nem rendelkezett, a vállalat viszont a teljesítéssel késedelembe esett, és napi 200 euro kötbért kell fizetnie. A hatóság az átrakodást január 7-én kelt végzésével engedélyezte. 
A hatóság a határozat felülvizsgálata során megállapította, hogy a fellebbezésben előadottak alaposak, tekintettel arra, hogy a Tanács 881/92/EGK rendeletének II. melléklet 3. pontja szerint valamennyi közösségi és fuvarozási engedély alól mentesített az olyan gépjárművekkel való fuvarozás, melyek megengedett össztömege, beleértve a pótkocsikat is, nem haladja meg a 6 tonnát, vagy amelyek terhelhetősége (pótkocsikkal együtt) nem haladja meg a 3,5 tonnát. Az érintett jármű terhelhetősége nem haladja meg a 3,5 tonnát, ezért közösségi engedélyre nem volt szüksége. A hatóság a korábbi határozatát 2011. január 11-én visszavonta, egyidejűleg rendelkezett a gépjármű visszatartásának megszüntetéséről is. A hivatalparancsnok által aláírt határozatot és végzést a tértivevény tanúsága szerint a jogi képviselő január 13-án, illetve 14-én átvette.

A vizsgálat megállapításai
A 2003. évi CXL. törvény (Ket.) 4. § (2) bekezdése szerint „a közigazgatási hatóság a nem jogszabályszerű eljárással az ügyfélnek okozott kárt a polgári jog szabályai szerint megtéríti”. Az 1998. évi I. törvény (Kkt.) 20. § (10) bekezdése kimondja, hogy „a jármű visszatartásából eredő kárért az eljáró hatóság felelősséggel nem tartozik”.
A Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága vezetőjének álláspontja szerint a jármű visszatartásából eredő károk tekintetében elsődlegesen a Kkt. rendelkezése alkalmazandó, és nem a Ket.-ben meghatározott alapelv. Figyelemmel arra, hogy a megállapított bírság összegét nem fizették meg, kérdéses, hogy a hatóság eljárásával kapcsolatban a visszatartás jogintézményének alkalmazásán kívül milyen más kár érhette. Amennyiben a panaszos a visszatartás jogintézményének alkalmazása körén kívül felmerült és a fellebbezési eljárás keretében el nem hárított kárával kapcsolatos megtérítési igényét közli, annak megalapozottságát a Ptk. 339. § és 349. §-a alapján kell megvizsgálni. Amennyiben a panaszos kártérítési igénye e körben megalapozott, úgy a Ket. alapján azt a Nemzeti Adó- és Vámhivatal, mint a Vám- és Pénzügyőrség általános jogutódja megtéríti.
A kifejtett álláspont az alábbiak szerint téves: A Kkt. 20. § (1) bekezdés a) pontja szerint az e törvényben, valamint külön jogszabályban és közösségi jogi aktusban meghatározott engedélyhez és meghatározott okmány meglétéhez kötött belföldi vagy nemzetközi közúti közlekedési szolgáltatásra (árufuvarozásra és személyszállításra) vonatkozó rendelkezések megsértői bírság fizetésére kötelezhetők.
A 20. § (7) bekezdése alapján – az (1) bekezdés k) pontját kivéve – közúti forgalomban történő ellenőrzés esetén a járművet – a veszélyes áru, a gyorsan romló élelmiszer és az élő állat szállítmány feltartóztatására vonatkozó előírások megtartásával – a bírság, illetőleg a pénzkövetelés biztosítás megfizetéséig az erre vonatkozó külön határozat kiadása nélkül a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló törvénynek a biztosítási intézkedésekre vonatkozó feltételei szerint vissza lehet tartani.
Tekintettel arra, hogy a bírság kiszabásának jogszabályi feltétele – a külön jogszabályban, illetve közösségi jogi aktusban meghatározott okmányhoz kötött árufuvarozásra vonatkozó rendelkezések megsértése – nem állt fenn, jogszerűen a jármű visszatartására sem kerülhetett volna sor. A Kkt. 20. § (10) bekezdése nyilvánvalóan a jármű jogszerű visszatartásából eredő károkra vonatkozik, az ellenkező értelmezés ugyanis a legteljesebb önkényhez vezetne. 
Mind a bírság kiszabása, mind a visszatartás alkalmazása nem kötelező, hanem mérlegelési jogkörbe tartozó döntés, ami fokozottan felveti az eljáró hatóság felelősségét. A panaszos a helyszínen jegyzőkönyvbe felvett nyilatkozatában ráadásul pontosan hivatkozott azokra a feltételekre, melyek alapján nem kell engedéllyel rendelkeznie. A mentesítő feltételek ugyanabban a jogi normában (a Tanács 1992. március 26-i 881/92/EGK rendeletében) találhatóak, melynek megsértése miatt megbírságolták a panaszost. 
A visszatartásról rendelkező végzés ezen túl a Ket. 2009 decemberében már nem hatályos – biztosítási intézkedésre vonatkozó – rendelkezéseit idézi, továbbá hiányzik róla a hatóság pecsétje. A 156/2009. (VII. 29.) Korm. rendelet 1. számú melléklete szerint pedig a 800 ezer Ft-os bírság nem a vállalattal, hanem a gépjárművezetővel szemben szabható ki. 
Mindezekre tekintettel vizsgálatom eredményeként megállapítom, hogy a Vám- és Pénzügyőri Hivatal Szeged eljárása súlyos visszásságot okozott a panaszos tulajdonhoz és tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben. 

Intézkedés
A feltárt visszásság orvoslása érdekében – az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján –ajánlást teszek a Nemzeti Adó- és Vámhivatal elnökének, hogy a Ket. 4. § (2) bekezdése értelmében intézkedjen a panaszosnak okozott kár megtérítése iránt. 
Az esetleges visszásságok jövőbeni megelőzése érdekében pedig ajánlást teszek arra is, hogy az irányítása alá tartozó szerveknél rendszeresen ellenőrizzék vonatkozó közösségi joganyag megfelelő ismeretét, továbbá bírság kiszabása esetén a gépjármű visszatartását csak feltétlenül indokolt esetben, a körülmények teljes tisztázását követően – lehetőleg parancsnoki revízió mellett – rendeljék el.

Budapest, 2011. szeptember 1.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.
Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.):
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
29. § (1) E törvény alkalmazásában – a (2) bekezdésben foglaltak kivételével – hatóság:
a) a közigazgatási feladatot ellátó szerv;
(4) E törvény alkalmazásában alapvető joggal kapcsolatos visszásság: alapvető jog sérelme vagy annak közvetlen veszélye, függetlenül attól, hogy az cselekvés vagy mulasztás eredménye.

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről (Ptk.):
339. § (1) Aki másnak jogellenesen kárt okoz, köteles azt megtéríteni. Mentesül a felelősség alól, ha bizonyítja, hogy úgy járt el, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható.
349. § (1) Államigazgatási jogkörben okozott kárért a felelősséget csak akkor lehet megállapítani, ha a kár rendes jogorvoslattal nem volt elhárítható, illetőleg a károsult a kár elhárítására alkalmas rendes jogorvoslati lehetőségeket igénybe vette.

1988. évi I. törvény a közúti közlekedésről (Kkt., 2009 decemberében hatályos szöveg):
20. § (1) Az e törvényben, valamint külön jogszabályban és közösségi jogi aktusban
a) a meghatározott engedélyhez és meghatározott okmány meglétéhez kötött belföldi vagy nemzetközi közúti közlekedési szolgáltatásra (árufuvarozásra és személyszállításra),
vonatkozó rendelkezések megsértői bírság fizetésére kötelezhetők.
(2) A bírságolással kapcsolatos eljárás lefolytatására – a (11) bekezdésben meghatározott ellenőrzési jogosultsághoz igazodóan – a közlekedési hatóság, a rendőrség, a vámhatóság, a katasztrófavédelmi hatóság és a munkaügyi hatóság (a továbbiakban együtt: eljáró hatóság) jogosult.
(4) Az (1) bekezdésben foglalt valamely rendelkezés megsértőjével szemben 10 000 forinttól 800 000 forintig terjedő bírság szabható ki. Az egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabandó bírságok, valamint a több jogsértő cselekmény vagy mulasztás esetén az ugyanabban az eljárásban kiszabható bírság maximális összegét külön jogszabály állapítja meg. Nincs helye bírság kiszabásának, ha a jogsértő cselekmény elkövetése óta egy év eltelt (elévülés).
(7) Az (1) bekezdés k) pontját kivéve közúti forgalomban történő ellenőrzés esetén a járművet – a veszélyes áru, a gyorsan romló élelmiszer és az élő állat szállítmány feltartóztatására vonatkozó előírások megtartásával – a bírság, illetőleg a pénzkövetelés biztosítás megfizetéséig az erre vonatkozó külön határozat kiadása nélkül a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló törvénynek a biztosítási intézkedésekre vonatkozó feltételek szerint vissza lehet tartani. A jármű nem tartható vissza különösen abban az esetben, ha
a) a bírságfizetésre kötelezett (kötelezettek) székhelye, illetve lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye a Magyar Köztársaság területén van és a kötelezett rendelkezik az állami adóhatóság által kiadott adószámmal, illetve adóazonosító jellel, vagy
b) a bírságfizetési kötelezettség teljesítéséért pénzügyi intézmény kezességet, bankgaranciát vállal vagy a kötelezettséget belföldön bejegyzett, adószámmal rendelkező gazdálkodó szervezet átvállalja és ezt a tényt a bírságfizetésre kötelezett az eljárás során hitelt érdemlően igazolja.
(8) A jármű részére a visszatartás idejére várakozó helyet kell kijelölni és a jármű forgalmi engedélyét – az átvételét igazoló elismervény egyidejű kiállítása és a járművezető részére történő átadása mellett – a visszatartás időtartamára el kell venni. A külföldi hatóság által kiadott forgalmi engedélyt – ha azt a jogosult a visszatartás időtartamának lejáratát követő három napon belül nem veszi át – a kiállító hatósághoz kell megküldeni.
(9) A jármű vezetőjét a külön jogszabályban foglaltak szerint írásban tájékoztatni kell magyar, angol, német vagy orosz nyelven a (8) bekezdés szerint kijelölt várakozási helyről és annak megközelítési útvonaláról, továbbá a bírságolási eljárás lefolytatására vonatkozó jogszabályi rendelkezésekről.
(10) A jármű visszatartásából eredő kárért az eljáró hatóság felelősséggel nem tartozik.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket., 2009 decemberében hatályos szöveg):
4. § (1) Az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez, a jogszabályokban meghatározott határidőben hozott döntéshez való jog és az eljárás során az anyanyelv használatának joga.
(2) A közigazgatási hatóság a nem jogszabályszerű eljárással az ügyfélnek okozott kárt a polgári jog szabályai szerint megtéríti.
10. § (1) Ha a közigazgatási hatóság nem magyar állampolgárságú, a magyar nyelvet nem ismerő személy ügyében – ideértve a jogi személy, illetve jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet megbízásából eljáró természetes személyt is – magyarországi tartózkodásának tartama alatt hivatalból indít azonnali intézkedéssel járó eljárást, vagy a természetes személy ügyfél azonnali jogvédelemért fordul a magyar közigazgatási hatósághoz, a hatóság köteles gondoskodni arról, hogy az ügyfelet joghátrány ne érje a magyar nyelv ismeretének hiánya miatt. Törvény az e bekezdésben foglalt rendelkezés alkalmazását az itt nem szabályozott esetekben is kötelezővé teheti.
40. § (7) Ha az ügyfélnek képviselője van, az iratokat a hatóság a képviselő részére küldi meg; a személyes megjelenésre szóló idézés kézbesítése azonban a megidézett részére történik, képviselőjének egyidejű értesítésével. Az eljárási képességgel rendelkező ügyfél kérheti, hogy a hatóság akkor is a számára kézbesítse az iratokat, ha az ügyben képviselője van.
55. § (1) A hatóság a biztosítási intézkedés alkalmazása során, szemlénél, lefoglalásnál, hatósági ellenőrzésnél hatósági tanút vehet igénybe.
(3) A hatósági tanú az eljárási cselekmény során történt eseményeket és az általa tapasztalt tényeket a jegyzőkönyv aláírásával igazolja.
60. § (1) Ha az ügyfél vagy az eljárás egyéb résztvevője által használt idegen nyelvet az ügyintéző nem beszéli, tolmácsot kell alkalmazni. Ha az ügyintéző beszéli az idegen nyelvet, a többi ügyfél és az eljárás egyéb résztvevője érdekében tolmácsot kell alkalmazni, kivéve, ha ők is beszélik az adott idegen nyelvet. Ennek tényét a jegyzőkönyvnek tartalmaznia kell.
103. § (1) Ha a fellebbezés alapján a hatóság megállapítja, hogy döntése jogszabályt sért, a döntését módosítja vagy visszavonja.
151. § (1) Ha az eljárás tárgyát képező kötelezettség későbbi teljesítése veszélyben van, a teljesítési határidő lejárta előtt biztosítási intézkedésként pénzkövetelés biztosítása vagy meghatározott dolog zárlata rendelhető el.
(2)
(3) A biztosítási intézkedést a végrehajtás elrendelésére jogosult hatóság kérelemre vagy hivatalból rendeli el, és a végrehajtást foganatosító szerv hajtja végre.
(4) A biztosítási intézkedést vissza kell vonni, ha
a) azt pénzfizetési kötelezettség biztosítására rendelték el, és ezt az összeget a végrehajtást foganatosító szervnél letétbe helyezték,
b) azt meghatározott cselekmény biztosítása érdekében rendelték el, és a kötelezett kétséget kizáró módon igazolja, hogy az önkéntes teljesítéshez minden szükséges előkészületet megtett, és azt már csak a biztosítási intézkedés akadályozza, vagy
c) elrendelésének oka egyébként megszűnt.
(5) Ha a végrehajtást foganatosító szerv a kötelezett használatában lévő ingatlan területén végez biztosítási intézkedést, hatósági tanú közreműködését veheti igénybe.
(6) A biztosítási intézkedést elrendelő végzés ellen önálló fellebbezésnek van helye.
152. § (1) Ha e törvény a hatóság valamely első fokú döntése ellen önállóan lehetővé teszi a fellebbezést, a végrehajtást elrendelő hatóságnak a végrehajtási eljárásban hozott döntése ellen is van helye fellebbezésnek.
(2) A kötelezett, a jogosult, továbbá az, akinek jogát vagy jogos érdekét a végrehajtás sérti, a végrehajtást foganatosító szerv törvénysértő döntése, intézkedése ellen vagy az intézkedés elmulasztása esetén a végrehajtást foganatosító szervnél végrehajtási kifogást terjeszthet elő. A végrehajtási kifogást az intézkedésről való tudomásszerzést vagy az akadály megszűnését követő öt munkanapon belül, de legkésőbb az intézkedéstől számított három hónapon belül lehet előterjeszteni.

156/2009. (VII. 29.) Korm. rendelet a közúti árufuvarozáshoz, személyszállításhoz és a közúti közlekedéshez kapcsolódó egyes rendelkezések megsértése esetén kiszabható bírságok összegéről, valamint a bírságolással összefüggő hatósági feladatokról:
2. § A Kkt. 20. § (1) bekezdés a) pontjához kapcsolódóan – ha jogszabály eltérően nem rendelkezik – az 1. mellékletben meghatározott összegű bírságot köteles fizetni az, aki
a) a közúti közlekedési szolgáltatásokról és a közúti járművek üzemben tartásáról szóló 89/1988. (XII. 20.) MT rendeletben,
c) a tagállamok területére vagy területéről történő, illetve a tagállamok területén áthaladó, Közösségen belüli közúti árufuvarozási piacra való bejutásról szóló, 1992. március 26-i 881/92/EGK tanácsi rendeletben, valamint annak a 484/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel történt módosításában, meghatározott, a közúti közlekedési szolgáltatások végzéséhez előírt engedélyekre és okmányokra vonatkozó rendelkezést megsérti.
Sor- szám	Bírságolással érintett cselekmények, mulasztások	A bírság összege Ft.	A bírságolással 
érintett cselekmény 
elkövetéséért 
felelőssé tehető	
1. 	Közúti árufuvarozói engedély, autóbuszos személyszállító engedély, taxiengedély, személygépkocsis személyszállító engedély nélkül, nemzetközi forgalomban közösségi engedély nélkül végzett közúti közlekedési szolgáltatás, engedély nélkül végzett kabotázs-tevékenység, engedély nélkül végzett nem liberalizált különjárati személyszállítás, igazolt nemzetközi fuvarfeladat teljesítése nélkül végzett kabotázs-tevékenység, továbbá a hét napon belül végzett három műveletet meghaladó kabotázs-tevékenység 	800 000	szállító
gépjárművezető	

A közúti közlekedési szolgáltatásokról és a közúti járművek üzemben tartásáról szóló 89/1988. (XII. 20.) MT rendelet:
19. § (4) Az Európai Unió valamely tagállamának – ide nem értve a Magyar Köztársaságot – hatósági engedélyével és jelzésével ellátott autóbusz, tehergépkocsi és nyergesvontató (járműszerelvény) a Magyar Köztársaság területén közösségi engedéllyel közlekedhet. A Magyar Köztársaság és az Európai Unión kívüli állam közötti nemzetközi közúti árufuvarozás végzéséhez e járművek számára nemzetközi szerződés áruszállítási engedély használatát is előírhatja.
(5) Ha nemzetközi szerződés másként nem rendelkezik, a 3. számú mellékletben meghatározott áruszállítási feladatot, valamint az ezzel igazoltan összefüggő üresjáratot teljesítő, az Európai Unió más tagállamában bejegyzett jármű a Magyar Köztársaság területén, a Magyar Köztársaságban bejegyzett, a 3. számú melléklet 4. pontjában meghatározott áruszállítási tevékenységet végző jármű az Európai Unió többi tagállamában közösségi engedély és áruszállítási engedély nélkül, a 3. számú melléklet 1-3. és 5. pontjában meghatározott áruszállítási tevékenységet végző jármű áruszállítási engedély nélkül közlekedhet.
3. számú melléklet a 89/1988. (XII. 20.) MT rendelethez
Engedélymentesen végezhető nemzetközi közúti áruszállítási tevékenységek:
1. Postai küldemény szállítása közszolgáltatás keretében.
2. Sérült vagy javításra szoruló jármű szállítása.
3. Áruszállítás olyan gépjárművel, amelynek megengedett legnagyobb össztömege, beleértve a pótkocsi össztömegét is, nem haladja meg a 6 tonnát vagy engedélyezett terhelhetősége, beleértve a pótkocsi terhelhetőségét is, nem haladja meg a 3,5 tonnát.
4. Áruszállítás gépjárművel, amennyiben a következő feltételek teljesülnek:
a) a szállított árunak a vállalkozás saját tulajdonában vagy általa eladottnak, megvásároltnak, bérbe adottnak, béreltnek, előállítottnak, kinyertnek, feldolgozottnak vagy ismételten helyreállítottnak kell lennie,
b) a szállításnak az árunak a vállalkozáshoz való beszállítását, a vállalkozástól való elküldését, azok vállalkozáson belüli vagy – saját szükségletei kielégítéséhez – vállalkozáson kívüli elvitelét kell szolgálnia,
c) a szállításhoz használt gépjárművet a vállalkozás saját személyzetének kell vezetnie,
d) az áruszállító járműnek a vállalkozás tulajdonában kell lennie vagy a bérelt járművel végzett közúti áruszállítás külön feltételeiről szóló 4/2000. (II. 16.) KHVM rendeletben meghatározott és az abban előírt feltételeket teljesítő bérelt járműnek kell lennie. Ezek az előírások nem vonatkoznak az egyébként használt jármű rövid idejű kiesése időtartamára beállított helyettesítő járműre,
e) a szállítás a vállalkozás főtevékenységéhez képest kiegészítő jellegű tevékenység.
5. Gyógyszerek, orvosi készülékek és felszerelések, továbbá más sürgős vészhelyzetekben (különösen természeti katasztrófák esetén) segélynyújtásra szánt áruk szállítása.

A Tanács 1992. március 26-i 881/92/EGK rendelete a tagállamok területére vagy területéről történő, illetve a tagállamok területén áthaladó, Közösségen belüli közúti árufuvarozási piacra való bejutásról:
5. cikk (4) A közösségi engedélyt a fuvarozó nevére kell kiállítani, amely azt nem ruházhatja át harmadik személyre. A közösségi engedély hiteles másolatát a járművön kell tartani, és be kell mutatni, amikor az arra felhatalmazott ellenőr kéri.
II. MELLÉKLET
A valamennyi közösségi engedély és valamennyi fuvarozási engedély alól mentesített fuvarozások típusai
1. Közszolgáltatásként végzett postai szállítás.
2. Sérült vagy műszaki hibás járművek szállítása.
3. Árufuvarozás olyan gépjárművekkel, amelyek megengedett össztömege, beleértve a pótkocsikat is, nem haladja meg a 6 tonnát, vagy amelyek megengedett terhelhetősége, beleértve a pótkocsikat is, nem haladja meg a 3,5 tonnát.
4. Árufuvarozás gépjárművekkel a következő feltételek teljesítése esetén:
a) a szállított árunak a vállalkozás tulajdonában kell lennie, vagy a vállalkozás által eladottnak, megvásároltnak, bérbe adottnak vagy bérbe vettnek, előállítottnak, kivontnak, feldolgozottnak vagy javítottnak kell lennie;
b) a szállítás célja az áruknak a vállalkozásba vagy a vállalkozásból történő elszállítása vagy elmozdítása a vállalkozáson belül vagy azon kívül a vállalkozás saját céljaira;
c) az ilyen szállításhoz használt gépjárműveket a vállalkozás saját alkalmazottainak kell vezetniük;
d) az áruszállító járműveknek a vállalkozás saját tulajdonában kell lenniük, vagy a vállalkozás által részletfizetésre megvásároltnak vagy béreltnek kell lenniük, feltéve, hogy az utóbbi esetben megfelelnek az árufuvarozás céljából vezető nélkül bérelt járművek használatáról szóló, 1984. december 19-i 84/647/EGK tanácsi irányelvnek.
Ezt a rendelkezést nem kell alkalmazni az általában használt gépjármű műszaki hibája miatt rövid helyettesítésre használt járműre;
e) a szállítás a vállalkozás tevékenységi körében csak melléktevékenység lehet.
5. Gyógyszerek, készülékek, gyógyászati berendezések és felszerelések, valamint egyéb, vészhelyzet esetén szükséges cikkek szállítása, különösen természeti katasztrófák esetén.