Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 
Jelentése
az AJB-4786/2010. számú ügyben
Kapcsolódó ügyek: AJB-2625/2010., AJB-5092/2010., AJB-5764/2010., AJB-40/2011.

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A Kalocsai Fegyház és Börtönben fogva tartott panaszos – többek között – sérelmezte, hogy 2009 decemberében a bv. intézet parancsnokhelyettese – az orvosi javaslattal ellentétben – nem engedélyezte a büntetése egy napos félbeszakítását. 2010 februárjában egészségi állapotára tekintettel előterjesztett 90 napos büntetés-félbeszakítási kérelmét az igazságügyi és rendészeti miniszter elutasította (AJB-2625/2010.).
A Szegedi Fegyház és Börtön III. objektumában (Nagyfán) fogva tartott panaszos beadványában sérelmezte, hogy tíz napos büntetés-félbeszakítási, illetve enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazása iránti kérelmét – a Szarvasi Rendőrkapitányság által adott alaptalan „rendőri információra” hivatkozva – elutasították (AJB-4786/2010.).
A Szombathelyi Országos Bv. Intézetben fogva tartott panaszos ismételt beadványában sérelmezte, hogy 2009 decemberében hivatalból, nyári öltözetben szállították át Sopronkőhidára, ahol a távolság miatt nem tudott látogatót fogadni. Kifogásolta azt is, hogy 2010 márciusában beadott, 15 napos büntetés-félbeszakítási kérelmét indokolatlanul utasították el (AJB-5092/2010.).
A Sopronkőhidai Fegyház és Börtönben fogva tartott panaszos beadványában sérelmezte, hogy a Somogy Megyei Bv. Intézetben 2010. január 8-án indított büntetés-félbeszakítási kérelmét indokolatlanul hosszú idő alatt, március 23-án bírálta el első fokon a BVOP. A határozat elleni panaszát pedig – a jogszabályt tévesen értelmezve – megküldték véleményezésre a bv. intézetnek. Kifogásolta azt is, hogy a másodfokú elutasító határozat is késedelmesen, június 24-én született meg, ráadásul csak egy hónappal a határozat kelte után kapta kézhez (AJB-5764/2010.).
A Sopronkőhidai Fegyház és Börtönben fogva tartott elítélt testvére beadványában sérelmezte, hogy II. biztonsági csoportba sorolt, rövidesen szabaduló testvérét felügyelet mellett sem engedték ki az édesapjuk temetésére, arra hivatkozva, hogy „veszélyes magatartásától tartani lehet”, noha korábban, más hozzátartozók temetésén részt vehetett (AJB-40/2011.).
A panaszok alapján alkotmányos jogokat érintő visszásság gyanúja miatt – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) és (2) bekezdésében foglalt jogkörömben eljárva – vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében megkerestem a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát, továbbá a Sopronkőhidai Fegyház és Börtön, illetve a Kalocsai Fegyház és Börtön parancsnokát.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” (Alkotmány 2. § (1) bekezdés)
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye.1 Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely a materiális jogállam értékrendjének megfelelően, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik.
Az emberi méltósághoz való jog, valamint az abból levezethető kegyeleti jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” (Alkotmány 54. § (1) bekezdés)
Az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jogot önmagában az ún. „általános személyiségi jog” egyik megfogalmazásának tekinti, mely további részjogosítványokat is magában foglal: önrendelkezési jog, általános cselekvési szabadság, magánszférához való jog, a személyiség szabad kibontakoztatásának joga, önazonossághoz való jog, kegyeleti jog, névjog. Az általános személyiségi jog “anyajog”, olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható.2
A kegyeleti jog az emberi méltósághoz való joghoz kapcsolódik. Az elhunyt jogalanyisága megszűnik, de teljesen nem enyészik el: maga a halál ténye ugyanis nem járhat azzal, hogy az elhunyt emlékét, a holttestet, vagy a síremléket ne illetné meg semmiféle jogi védelem. Az elhunyt személy ugyanakkor értelemszerűen nem képes saját „jogai” védelmére, így a kegyeleti jog a hozzátartozók által a halottról őrzött és védett személyiségkép megsértésével szemben biztosít védelmet, a hozzátartozó „személyiségi jogát” védi.3
A jogorvoslathoz való jog: „A Magyar Köztársaságban a törvényekben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti.” (Alkotmány 57. § (5) bekezdés)
A jogorvoslathoz való jog, mint alkotmányos alapjog immanens tartalma az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetősége. Ugyanakkor az ilyen felülvizsgálatot nem biztosító jogorvoslat nem feltétlenül alkotmányellenes a nem érdemi, nem ügydöntő határozatok esetén.4

Megállapított tényállás
1. Az AJB-2625/2010. számú ügy
2009 szeptemberében és októberében a Kalocsai Fegyház és Börtön parancsnoka öt-öt nap büntetés-félbeszakítást engedélyezett a panaszos számára kardiológiai és idegsebészeti szakvizsgálat elvégzése, valamint gerincműtét szükségességének megvizsgálása érdekében. A fogvatartotti alrendszerben rögzített adatok alapján „az illetékes rendőrkapitányság véleménye szerint nevezett büntetésének félbeszakítása nem okozna felháborodást, illetve visszatetszést. Az elkövetett bűncselekmények nagy része gazdasági bűncselekmény, az a közbiztonságra már nem jelent veszélyt, ezért büntetése félbeszakításának akadálya nincs.” A Polgármesteri Hivatal környezettanulmányához csatolta a szomszédok nyilatkozatait is. A szomszédok ellenvetést nem fogalmaztak meg, a szülők fogadják a fogvatartottat. Az október 22-én végzett idegsebészeti vizsgálat évek óta előforduló, időszakos deréktáji fájdalmaira műtétet még nem javasolt, ugyanakkor szigorú gerinckímélő életmódot, időszakosan fizikoterápiát, gyógytornát, reumatológiai kezeléseket, a panaszok fennállása esetén pedig kontrollt írt elő. 
2009. december 2-án a fogvatartott egy napos büntetés-félbeszakítást kért, mert december 15-ére ortopéd szakorvosi vizsgálatra kapott időpontot a Debreceni Klinikára. Az intézet orvosának véleménye szerint a fogvatartott panaszai fokozódtak, konzervatív kezelése nem hozott javulást. A benyújtott dokumentáció szerint fogadják a rendelésen, kérelme egészségügyi szempontból megalapozott. A parancsnokhelyettes december 14-én az egészségügy véleményére tekintettel engedélyezte a félbeszakítást. 
Aznap 10.30-kor azonban megérkezett a Bács-Kiskun Megyei Rendőr-főkapitányság Bűnügyi Igazgatóságának tájékoztatása, mely mindössze annyit tartalmaz, hogy a panaszos „eltávozására irányuló kérelmét nem javaslom.” A fogvatartási osztályvezető erre tekintettel nem javasolta a félbeszakítást, a parancsnokhelyettes pedig az eredeti döntését megváltoztatva a kérelmet elutasította. A december 14-én kelt határozat indokolása szerint a fogvatartott kérelmét a rendőrség nem támogatja, eltávozása olyan kockázatot jelent, melyre tekintettel a kérelmét elutasítja. 
2010. február 1-én a panaszos újabb, kilencven napos büntetés-félbeszakítási kérelmet terjesztett elő. Az intézet osztályvezető orvosának véleménye szerint a fogvatartott több alkalommal is volt az IMEI-ben, azonban részletes vizsgálata technikai okok miatt nem valósult meg. Büntetés-félbeszakításon történt orvosi vizsgálata gerincműtétet fizikoterápiás kezelések után helyezett kilátásba, azonban ez a bv. keretein belül a szakma szabályainak megfelelően nem végezhető el teljes mértékben. A vizsgálatokra esetleges körszállítással való eljuttatását állapota miatt nem vállalja. Gyakran jelentkezik rendelésre lokális fájdalomcsillapítással. Pótlólag benyújtotta a debreceni Kenézy Kórház Traumatológiai Osztályának főorvosa által írt, február 24-i vizsgálatra szóló fogadó nyilatkozatot, illetve április 6-ára, angiológiai szakrendelésre szóló fogadó nyilatkozatot. A parancsnokhelyettes mindezek alapján engedélyezni javasolta a kérelmet, amit február 10-én továbbítottak.
Az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium igazságügyi államtitkára a kérelmet 2010. március 19-én kelt határozatában elutasította. A döntés ellen további jogorvoslatnak nincs helye, azonban újabb kérelem benyújtható. A határozat indokolása szerint a BVOP Egészségügyi Főosztályának álláspontja szerint a fogvatartott belgyógyászati, kardiológiai és pulmonológiai ellenőrzése a Bv. Központi Kórházában, pszichiátriai és neurológiai szakellátása pedig az IMEI-ben biztosítható. A fogvatartott 2009 őszén két alkalommal volt büntetés-félbeszakításon, ekkor kardiológiai és idegsebészeti szakvizsgálatot, valamint MR vizsgálatot végeztek. Kardiológiai státusza rendezettnek bizonyult, idegsebészeti szempontból pedig műtéti kezelést nem tartottak indokoltnak. A kérelemhez csatolt, két újabb szakorvosi vizsgálatra szóló fogadó nyilatkozat nem képezi indokát 90 napos büntetés-félbeszakításnak. Valamennyi körülményt figyelembe véve a bv. országos parancsnoka a szabadságvesztés félbeszakítását nem javasolja. 
A panaszos 2010. május 26-án tíz napos büntetés-félbeszakítási kérelmet nyújtott be, amit az intézet parancsnoka június 8-tól engedélyezett. A kérelem elbírálása során beszerzett rendőri információ szerint „nevezett személy eltávozása esetén a lakókörnyezetére nem jelent semmilyen veszélyt, illetve lakókörnyezete sem jelent rá veszélyt. Közrendvédelmi szempontból eltávozásának nem merült fel akadálya.”5
Egészségi állapotára tekintettel ezt követően hosszabb (egy, illetve három hónap) időtartamú büntetés-félbeszakítást engedélyeztek számára: 2010. augusztus 19-től szeptember 19-ig elhagyhatta az intézetet, szeptember 24-től pedig folyamatosan büntetés-félbeszakításon tartózkodik. 

2. Az AJB-4786/2010. számú ügy
A panaszos ügyvédje – az elítélt kiugróan magas vérnyomásának kezeltetése érdekében – 2010. április 14-én tíz napos büntetés-félbeszakítási kérelmet terjesztett elő a Szegedi Fegyház és Börtön parancsnokához. Az ügyvéd felvette a kapcsolatot egy belgyógyász szakorvossal, aki a szükséges vizsgálatokat elvégezné, és a megfelelő terápiát előírná. A nevelői vélemény szerint a lopás, okirat-hamisítás és orgazdaság miatt két év börtönbüntetést töltő, II. biztonsági csoportba sorolt fogvatartott megfelelően beilleszkedett, visszahúzódó, munkáját elvégzi. Az intézet osztályvezető orvosának véleménye szerint a fogvatartott egészségügyi okokra való hivatkozása megalapozott. A szakorvos általi kivizsgálására elegendő lenne a tíz nap, a tököli kórházban való kivizsgálás esetén ugyanakkor a fogvatartott többszöri szállításával és hosszú előjegyzési időpontokkal kellene számolni. A fogvatartott egészségügyi problémájának kivizsgálása az intézetben dolgozó kardiológus szakorvos szerint is minél előbb szükséges. A félbeszakításnak pszichés okból sincs ellenjavallata. Az egészségügyi szakterület véleménye alapján a fogvatartási osztályvezető-helyettes április 21-én javasolta a kérelem engedélyezését.
Az illetékes polgármesteri hivatal rövid környezettanulmánya szerint a fogvatartott az édesanyjával és mostohaapjával lakik, várják haza, a szomszédok szeretik. A lakás 3 szobás, jó állagú, az udvar ápolt. A Békés Megyei Igazságügyi Hivatal pártfogó felügyelőjének részletes környezettanulmánya megállapította, hogy családja tárt karokkal fogadja, szállása biztosított, mindenben a segítségére lennének. Amennyiben azonnali kivizsgálásra van szüksége, a félbeszakítást a támogatják. 
A Szarvasi Rendőrkapitányság Bűnügyi Osztálya április 28-án a panaszos enyhébb végrehajtási szabályok (EVSZ) alkalmazása iránti kérelméhez negatív véleményt adott, mely szerint a fogvatartottat elsősorban tisztázatlan társadalmi kapcsolatai, illetve agresszív magatartása okán ismerik. A lakókörnyezetében végzett adatgyűjtés során megállapítást nyert, hogy továbbra is nagy vele szemben az ellenszenv, megjelenése félelmet támaszthat. A büntetés-végrehajtási szabályok enyhítésével tartani lehet attól, hogy bűnözői kapcsolatai újraélednek, időszakos hazalátogatása a büntetőeljárások tanúiban félelmet kelt. Álláspontjuk szerint a fogvatartott vonatkozásában nem indokolt engedményeket tenni annak figyelembevételével sem, hogy szabadságvesztésének ideje hamarosan letelik, így hazatérése nem kerülhető el. A büntetés-félbeszakítást szintén nem támogatják, a méltányolható indokra tekintettel kísérettel történő előállítását javasolják.6
A panaszos szerint a Szarvasi Rendőrkapitányság véleménye csak feltételezéseken alapszik, nélkülözi a helyszínen begyűjthető valós információkat, inkább a velük szemben megnyert kártérítési pere miatti „megtorlást” jelent. 
A fogvatartási osztályvezető a rendőrségi állásfoglalásra tekintettel nem javasolta engedélyezni a kérelmet. Miután a fogvatartott nehéz fizikai munkára alkalmas, jelenleg is dolgozik, az egészségi állapotával kapcsolatos állásfoglalást eltúlzottnak ítélte meg. A szükséges vizsgálatok a bv. keretein belül elvégezhetőek, legfeljebb hosszabb időtartamot vesznek igénybe. A környezet hatásai, az emberek befogadókészsége alapvetően befolyásolhatja a fogvatartott magatartását a büntetés-félbeszakítás tartama alatt.
A fogvatartotti alrendszer adatai szerint a parancsnokhelyettes a kérelmet május 7-én – a rendőrségi állásfoglalásra és az egészségügyi szakterület azon véleményére tekintettel, miszerint a kivizsgálás a tököli kórház közreműködésével is lehetséges – elutasította. A fogvatartottnak május 12-én átadott határozat indokolása viszont már csak azt tartalmazta, hogy a félbeszakítást az egészségügyi szakterület véleményére tekintettel – miszerint a kivizsgálás a központi kórház közreműködésével is lehetséges – nem engedélyezték. 
A fogvatartott ügyvédje május 25-én panaszt tett a döntés ellen, amit már másnap – részletes szakterületi véleményekkel, és elutasító javaslattal együtt – felterjesztettek a BVOP-hoz. Az országos parancsnok általános helyettese a panaszt június 24-én kelt határozatában elutasította. Az Egészségügyi Főosztály feljegyzésével megegyező tartalmú indokolás szerint a fogvatartottnak néhány hónappal ezelőtt vérnyomáskiugrása volt, ami miatt sürgősségi szakellátásra is kellett utalni. A gyógyszeres terápián módosítottak, állapotát az intézetben rendszeresen ellenőrzik, vérnyomása jelenleg rendezett. Belgyógyászati és kardiológiai kivizsgálása Bv. Központi Kórházban – szükség esetén megfelelő szakintézmény közreműködésével – biztosítható.7
Az EVSZ alkalmazását a bv. bíró nem engedélyezte. A fogvatartottat 2010. november 7-én feltételes szabadságra bocsátották.

3. Az AJB-5092/2010. számú ügy
A panaszost 2009. december 21-én a Szombathelyi Bv. Intézetből hivatalból, az intézet kezdeményezésére átszállították Sopronkőhidára. December 22-én tizenegy napos büntetés-félbeszakítását kezdte meg, így zalaegerszegi lakóhelyére 150 km-t kellett utaznia. 2010. március 29-én végül visszaszállították Szombathelyre. 
Az országos parancsnok tájékoztatása szerint az elítélt átszállítására bv. okból került sor. Tekintettel arra, hogy a PPP konstrukcióban üzemeltetett bv. intézet maximális telítettsége szerződésben rögzített, a nyári ítélkezési szünet és az év végi ünnepek alkalmával – a megőrzésről visszatérő nagyszámú fogvatartott miatt – központi intézkedés szükséges a maximális fogvatartotti létszám túllépésének elkerülése érdekében.8 Ilyen esetekben az intézet parancsnoka kezdeményezi a megfelelő számú fogvatartott átszállítását. A panaszos többszöri kérelme alapján, a létszámhelyzet normalizálódását követően, 2010. március 11-én engedélyezték a visszaszállítását.
A fogvatartott korábbi panasza alapján megkerestem az intézet parancsnokát is, aki arról tájékoztatott, hogy a BVOP engedélye 2009. december 19-én érkezett meg, ezt követően a fogvatartottat szállító zárkában helyezték el. Az intézeti gyakorlat szerint – az üzemeltető vagyonának védelme érdekében – polgári ruházatban szállítják a fogvatartottakat. A fogvatartott részére kiadták a polgári ruházatát, de nem jelezte, hogy az nem megfelelő. Amennyiben kérte volna, a rabsegély céljára fenntartott polgári ruházati keretből kiutaltak volna számára megfelelő ruházatot.9
A panaszos ezt követően, a vizsgált beadványában előadta, hogy jelezte a felügyeletnek a ruházata elégtelenségét, de ez senkit nem érdekelt. Sérelmezte, hogy a távolság miatt a hozzátartozói nem tudták meglátogatni Sopronkőhidán.
A panaszos 2010. március 18-án tizenöt napos büntetés-félbeszakítási kérelmet terjesztett elő, melynek engedélyezését idős, beteg édesanyja állapotára és nehéz anyagi helyzetükre tekintettel, mezőgazdasági munkák elvégzése miatt, 2010. május közepe után kérte. A nevelői vélemény szerint az orgazdaság miatt 8 hónapos börtönbüntetését töltő, tisztelettudó, csöndes panaszos nagyon aggódik az állataiért, mert idős édesanyja nem tudja őket rendesen ellátni. 2009-ben három alkalommal volt büntetés-félbeszakításon (15, 4 és 11 napot, legutóbb 2009. december 22-től január 3-ig). 
A Zalaegerszegi Rendőrkapitányság Közrendvédelmi Osztálya 2010. február 8-án! – a Sopronkőhidai Fegyház és Börtön megkeresése alapján – nyílt rendőri információt készített a fogvatartott büntetés-félbeszakításának lehetősége végett. A körzeti megbízott által írt jelentés szerint a fogvatartott hét év! jogerős büntetését tölti, jelenleg is van folyamatban ellene büntetőeljárás. Alaposan feltehető, hogy lakókörnyezetében való megjelenése esetén újra felvenné a kapcsolatot bűnöző életvitelt folytató személyekkel, mivel korábbi társadalmi kapcsolatai is ilyen személyekből állt. Megjelenése közbiztonsági szempontból veszélyt jelentene a társadalomra, valamint a lakókörnyezetében folytatott adatgyűjtés során megállapítást nyert, hogy közfelháborodást keltene, ha a jogerős ítélet letöltése előtt visszatérne egy ilyen súlyos bűncselekményt elkövető személy a társadalomba. A nevelő rögzítette az alrendszerbe a rendőri információ tartalmát, kihagyva a hét éves ítéletre való hivatkozást. Az ellentmondás feltárására nem tett kísérletet. 
A panaszos kérelmét sem a sopronkőhidai nevelő, sem a pszichológus nem támogatták. Az orvos leírta, hogy 2010. március elején lágyéksérv műtétje volt, a műtéti seb még nem gyógyult.10 A műtéttől számítva tíz hétig semmiféle fizikai megterhelés nem javasolt. A panaszost közben visszaszállították Szombathelyre, ahol a szakterületi vélemények, illetve a rendőri információ alapján nem javasolták a kérelem engedélyezését. A kérelmet elbírálás céljából április 27-én továbbították a BVOP-ra. 
Az országos parancsnok biztonsági és fogvatartási helyettese a kérelmet május 12-én kelt határozatában elutasította. Az indokolás szerint az elítélt mezőgazdasági munkák végzése okán volt már otthon 15, 4, majd 11 napot büntetés-félbeszakítás keretében, ahonnan probléma nélkül visszatért a bv. intézetbe. „A fogvatartott egy! hónappal ezelőtt lágyéksérv műtéten esett át, a sebet legalább tíz hétig pihentetnie kell, megerőltető munkát nem végezhet.” A büntetés-félbeszakítást egészségügyi okokból nem engedélyezték. 
A panaszost a bv. intézet orvosa 2010. május 20-án nehéz fizikai munkára alkalmasnak minősítette. 
A fogvatartott panaszt tett a határozat ellen, amit a Belügyminisztérium parlamenti államtitkára 2010. július 7-én kelt határozatában elutasított. Az indokolás szerint a panaszos orgazdaság miatt kiszabott 8 hónap börtönbüntetését tölti, végrehajtásra vár további négy hónap börtönbüntetése. Jóllehet a fogvatartott egészségi állapota időközben már nem jelentené akadályát a büntetés-félbeszakításnak, azonban a rendőrségi környezettanulmány szerint aggályos lehet az elítélt elengedése. Ezen felül az elítélt a panaszeljárás során sem bizonyította, hogy kizárólag az ő közreműködésével oldható meg az állatok gondozása. 
A BVOP 2010. november 8-án – december 13-tól, mezőgazdasági munkák elvégzése céljából – 15 nap büntetés-félbeszakítást engedélyezett a panaszos számára. Az indokolás szerint a bekért pártfogói környezettanulmányból kitűnik, hogy a kérelem indoka valós. A panaszos büntetését kitöltve, 2011. február 27-én szabadult. 

4. Az AJB-5764/2010. számú ügy
A panaszos 2010. január 8-án, a Somogy Megyei Bv. Intézetben 60 napos büntetés-félbeszakítási kérelmet terjesztett elő, édesanyja és féltestvére egészségi állapotára hivatkozva. Az igazolásokkal alátámasztott kérelem indokai szerint édesapja 2008 szeptemberében elhunyt, azóta édesanyja egyedül gondozza a gondnokság alatt álló, értelmi fogyatékossággal élő fiát, aki a panaszos féltestvére. Az édesanya régóta súlyos egészségi problémákkal küzd, 2009 decemberében sürgősséggel kórházba kellett szállítani, előtte több napig állt kórházi kezelés alatt. A panaszos élettársa három közös kiskorú gyermeküket neveli, ezért csak alkalomszerűen tud segítséget nyújtani. Az édesanya kórházi vizsgálatai idején a panaszos vigyázna a féltestvérére. 
Az intézet orvosa január 29-én rögzítette, hogy a bemutatott dokumentációban nem lát konkrét vizsgálati előjegyzést, ami nem jelenti azt, hogy ne lenne szükség az édesanya rendszeres kontrollvizsgálataira. Természetesen nagy segítség a féltestvér felügyeletének ellátása, amíg az édesanya orvosnál van. A vizsgálatok a fogvatartott jelenléte nélkül is megoldhatóak, ahogyan eddig is megtörténtek, de nyilvánvaló, hogy jelenléte nagy segítség lehet. 
A Somogy Megyei Igazságügyi Hivatal február 4-én készült környezettanulmánya szerint az édesanya és gondozásra szoruló fia egy bérelt lakásban élnek, melynek adásvétele – hitelfelvétel miatt – folyamatban van, a tulajdonos a panaszos öccse lesz, aki a féltestvére ápolásában nem tud segíteni. Férje halála óta a fia ápolása különösen nehéz az édesanya számára; havi rendszerességgel kell orvosi felülvizsgálatokon megjelennie, kéthetente jár vérvételre. A megkeresésben szereplő tények a valóságnak megfelelnek, az elítélt édesanyja egyedül nem tudja megfelelően ellátni fia gondozását, a lakás alkalmas az elítélt fogadására.11
A Kaposvári Rendőrkapitányság Közrendvédelmi Osztálya február 7-én készítette el a nyílt rendőri információt. A körzeti megbízott felkereste az elítélt édesanyját, valamint beszélt a nyomozó kollegákkal, akik szerint az elítélt végig együttműködő volt, az ügyei nem kaptak nagy nyilvánosságot (csalás, lopás és közokirat-hamisítás miatt öt év fegyházbüntetést kapott). 
Tekintettel arra, hogy eltávozása során lakhatása, megélhetése biztosított, lakókörnyezetét nem zavarná, illetve veszélyeztetné, bűncselekmény elkövetésétől nem kell tartani, és a szökés veszélye sem megalapozott, az „eltávozását” javasolták. 
Az intézetben február 22-én készített részletes értékelő vélemény szerint tisztázatlan körülmény, hogy a fogvatartott nagykorú, a közelben lakó testvére milyen okból nem tudja segíteni édesanyját. A családtagok, illetve a szociális ellátórendszer szolgáltatásainak igénybe vételével a fogvatartott jelenléte nélkül is megoldhatónak tűnik az édesanya vizsgálatokon való részvétele és az elítélt féltestvérének felügyelete. A fogvatartottat az édesanyja és az élettársa együtt látogatta, ekkor a felügyeletet meg tudták oldani. 
Miután a fogvatartott 60 napos jelenléte hosszú távon nem oldaná meg az édesanya problémáit, a kérelem engedélyezését a parancsnok nem javasolta. A kérelmet február 26-án továbbították a BVOP Fogvatartási Ügyek Főosztályára.  
Az első fokú, a kérelmet elutasító határozatot 2010. március 23-án hozta meg az országos parancsnok biztonsági és fogvatartási helyettese. Az indokolás szerint „az elítélt kérelmében előadta, hogy édesanyja nagyon beteg és egyedül gondoskodik fogyatékos fiáról, aki a fogvatartott testvére. Az elítélt azért szeretne hazamenni, hogy a testvérére vigyázzon addig, amíg az édesanyja kivizsgálásokra és kezelésekre jár. A fogvatartott élettársa három kiskorú gyermeket nevel, ezért neki is problémát okoz a segítségnyújtás. A fogvatartott csaknem négy éve van távol a családjától, édesanyja súlyos, krónikus beteg, a testvére születése óta fogyatékos, gondozást igényel. Vélhetően eddig is időnként egyedül vagy az élettárs társaságában kellett hagyni a fiút, az édesanya sürgősségi kórházi felvétele idején is. A szülő helyzetét, valós problémáit illetően érdemi, tartós változás, javulás az elítélt két hónapos otthon tartózkodásától sem remélhető. A félbeszakítás orvosi szempontból nem indokolt.”12
A határozatot a Somogy Megyei Bv. Intézetnek küldték meg, noha a panaszost már március 8-án átszállították Sopronkőhidára. 
A fogvatartott április 12-én az igazságügyi és rendészeti miniszterhez címzett panaszt nyújtott be a határozat ellen a BVOP-hoz, sérelmezve az elutasítást, valamint az indokolatlanul lassú ügyintézést, ami elsősorban a Somogy Megyei Bv. Intézet mulasztásából adódott. A bv. intézet véleményezését nem tartotta tárgyilagosnak, továbbá kifogásolta, hogy a határozatot hozó figyelmen kívül hagyta az intézet orvosának véleményét, a pártfogó felügyelői környezettanulmányt, illetve azt a tényt, hogy az édesapja 2008 szeptemberében halt meg, az édesanyja csak azóta gondozza egyedül a féltestvérét, aki nem „fiú”, hanem 50 éves, 132 kg-os férfi.
A fogvatartott panasza április 19-én érkezett meg a BVOP-hoz. Április 29-én kelt levelében az országos parancsnok helyettese arról tájékoztatta a panaszost, hogy „kérelmét” a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 178. §-ára tekintettel, a szükséges előterjesztés céljából az őt fogva tartó bv. intézet parancsnokának küldték meg. A Sopronkőhidai Fegyház és Börtön parancsnokát pedig arra szólították fel, hogy legkésőbb május 20-ig tegyen előterjesztést a BVOP-nak. A bv. intézetben a nevelő röviden összefoglalta az eddig történteket, majd „javasolta a panasz elbírálását”. A parancsnokhelyettes május 11-én a panasz továbbítását javasolta, és az iratokat május 13-án felterjesztette a BVOP-ra. A BVOP-n május 25-én készült feljegyzés szó szerint megismételte az első fokú határozatot, a „kérelmében előadja” fordulatot „panaszában előadjá”-ra változtatva. Az országos parancsnok helyettese ennek alapján a kérelem elutasítását javasolta. 
A büntetés-végrehajtás feletti felügyelet időközben a belügyminiszterhez került, aki a panaszt 2010. június 24-én kelt határozatában elutasította. Az indokolásban elsősorban a BVOP Egészségügyi Főosztályának korábbi véleményére hivatkoztak, valamint arra, hogy a fogvatartott nem bizonyította, hogy kizárólag az ő személyes közreműködésével lennének orvosolhatók a család problémái, továbbá a nyilvántartás szerint a fogvatartott rendelkezik olyan családtaggal, aki segíthet az édesanyának. A határozatot az országos parancsnok helyettese július 7-én kelt leveléhez mellékelten – a Sopronkőhidai Fegyház és Börtön parancsnokán keresztül – küldte meg a fogvatartottnak, aki azt állítása szerint csak július 26-án vette át. 
A fogvatartott Hivatalomhoz intézett beadványában rámutatott, hogy a kérelmét egyszer már véleményezte a Somogy Megyei Bv. Intézet, a határozat elleni panasz véleményezését viszont nem írja elő a hivatkozott jogszabályi rendelkezés. Előadta azt is, hogy nem tudja, melyik családtagjára gondoltak, talán az öccsére, akit a környezettanulmányban említettek, de rögzítették, hogy más településen él, távol az édesanyjától.13
Megkeresésemben – az alábbiakra figyelemmel – tájékoztatást kértem a büntetés-végrehajtás országos parancsnoktól az üggyel kapcsolatos álláspontjáról. 
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 178. § kimondja: (1) A szabadságvesztés végrehajtásának félbeszakítása iránti kérelmet az elítéltet fogvatartó intézet parancsnokához kell benyújtani. (2) Ha az engedélyezés a parancsnok hatáskörét meghaladja, a kérelmet véleményével együtt az országos parancsnokhoz terjeszti fel. Amennyiben a félbeszakítás az igazságügyi és rendészeti miniszter hatáskörébe tartozik, az iratokat – az országos parancsnok javaslatával – az Igazságügyi és Rendészeti Minisztériumba kell felterjeszteni.
Az IM rendelet 178. §-a tehát egyértelműen a félbeszakítás iránti kérelem, nem pedig az első fokú döntés elleni panasz benyújtására vonatkozik. A kérelmet az intézet már véleményezte, környezettanulmányt kért az illetékes pártfogó felügyelői szolgálattól és a rendőrségtől is. A panasz visszaküldésének jogszabályi alapja nincs, az eljárás indokolatlan elhúzódását eredményezi. 
Az IM rendelet 6. § (3) bekezdése szerint, ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében első fokon az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyi és rendészeti miniszter bírálja el. Az (5) bekezdés alapján a kérelmet, illetve a panaszt harminc napon belül – ha az ügy jellege szükségessé teszi, soron kívül – kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A kérelem, illetve a panasz elbírálásáról, valamint a határidő meghosszabbításáról a fogvatartottat tájékoztatni kell. 
Az országos parancsnok részletesen tájékoztatott a panaszos korábbi, 2008. decemberi (!) büntetés-félbeszakítási kérelmének elbírálásáról, majd az újabb, 2010. februári kérelem elutasításáról. Arra hivatkozott, hogy a fogvatartottnak az első fokú, országos parancsnok által hozott döntés elleni panaszát 2009 februárjában az IM rendelet 6. § (2) és 178. § (2) bekezdése, valamint az 1/35/1999. OP intézkedés 6-7. pontja alapján küldték meg a panaszost fogvatartó intézet parancsnokának. 2010 áprilisában hasonlóan jártak el. 
Az ügyintézési határidő túllépésére a válasz nem tért ki, ellenben leszögezte, hogy „a fogvatartott kérelmeinek ügyintézésével kapcsolatban a büntetés-végrehajtás a jogszabályoknak megfelelően járt el, szabálytalanság és hiányosság egy esetben sem történt.”

5. Az AJB-40/2011. számú ügy 
A fogvatartott 2010. november 15-én két nap büntetés-félbeszakítást kért, hogy édesapja temetésén részt vehessen. Nyilatkozott arról is, hogy ha a kérelmét elutasítják, akkor kéri a felügyelettel történő előállítását. A fogvatartottat 2006 februárjában fogadták be Sopronkőhidára. A nevelői vélemény szerint a fogvatartott magatartása jelenleg csendes, nyugodt, korábban azonban számos esetben kellett fenyíteni. Társaival jó a kapcsolata, kerüli a konfliktusokat; az elítélt konyhán dolgozik, napi szinten részt vesz az ételosztásban. Ítéletét kitöltve, 2011 áprilisában szabadul. Pozitív rendőrségi információ esetén a kísérettel történő előállítását javasolták. Elkövetett bűncselekményeire tekintettel az intézet ideiglenes elhagyását korábban egyszer sem engedélyezték számára. A temetkezési vállalkozó által küldött igazolás érkezését követően, a temetés november 30-i időpontjának és helyének ismeretében november 24-én nyílt rendőri információt kértek.14
A Győri Rendőrkapitányság Közrendvédelmi Osztály Győri Rendőrőrs parancsnoka november 26-án kelt levelében információ gyanánt a fogvatartott korábbi ítéleteit közölte. Megállapította, hogy a fogvatartott ugyan nem volt bűnszervezet tagja, de az általa elkövetett erőszakos bűncselekmények és a temető földrajzi elhelyezkedése miatt „közbiztonsági szempontból a megjelenése kifejezetten magas kockázati tényezőt képezne.” Mivel az előállítás biztonságának teljességét nem tudták garantálni, nem javasolta a büntetés-félbeszakítását.
A Sopronkőhidai Fegyház és Börtön parancsnoka 2010. november 29-én mindkét kérelmet elutasította: a temetésre való előállítást a nyílt rendőri információra tekintettel, a büntetés-félbeszakítási kérelmet pedig azért, mert a fogvatartott közveszélyes magatartásától tartani lehet.
A fogvatartott a döntések ellen panasszal élt, amit az országos parancsnok helyettese 2010. december 20-án, illetve december 30-án kelt határozataiban elutasított. Az előállítással kapcsolatos elutasító határozat indokolása szerint a fogvatartott kérelme „emberileg érthető, azonban az intézet körültekintően és a jogszabályoknak megfelelően járt el a határozat meghozatalakor.” A büntetés-félbeszakítási kérelem esetén pedig figyelembe vették, hogy a fogvatartott különös visszaeső, illetve, hogy őrizetbe vételére elővezetéssel került sor.15
A temetés időpontjában II. biztonsági csoportba sorolt fogvatartott 2006 novemberében és 2008 júliusában is felügyelettel részt vehetett más hozzátartozói temetésén.
Az intézetparancsnok tájékoztatása szerint a fogvatartott kérelmeit „a vonatkozó jogszabályok betartása mellett, különösen a hasonló esetekben kiemelt jelentőséggel bíró rendőrségi információban foglaltak figyelembe vételével” utasították el. Korábbi, ez esetben több éve keletkezett adatok figyelembe vételére ugyan van lehetőség, de mivel számos körülmény változhat az évek alatt, az aktuálisan bekért adatokat szem előtt tartva lehet a döntést felelősen meghozni. 

A vizsgálat megállapításai
Az 1979. évi 11. tvr. (Bv. tvr.) 22. §-a kimondja: „(1) A szabadságvesztés végrehajtása fontos okból – közérdekből, illetőleg az elítélt személyi, családi körülményei, egészségi állapota miatt – félbeszakítható.
A szabadságvesztés félbeszakítását
a) egy évben tíz napig terjedő időtartamra a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka;
b) egy évben tíz naptól három hónapig, öt évet meghaladó szabadságvesztés esetén harminc napig terjedő időtartamra a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka;
c) a b) pontban szabályozottnál hosszabb időre a büntetés-végrehajtásért felelős miniszter
engedélyezheti.
(3) Az elítélt felügyelettel vagy anélkül meglátogathatja a súlyos beteg hozzátartozóját, részt vehet a hozzátartozója temetésén. A büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka elrendelheti bilincs használatát, kivételes esetben megtagadhatja a látogatás, illetőleg a temetésen való részvétel engedélyezését.”
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 6. § (5) bekezdése szerint „a kérelmet, illetve a panaszt harminc napon belül – ha az ügy jellege szükségessé teszi, soron kívül – kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A kérelem, illetve a panasz elbírálásáról, valamint a határidő meghosszabbításáról a fogvatartottat tájékoztatni kell.”
A 179. § (1) és (2) bekezdése szerint a kérelmezőnek igazolnia kell, hogy a kérelem indoka a valóságnak megfelel. A kérelem indokoltságát az intézet ellenőrizheti, ennek során az intézet megkeresheti az elítélt által megjelölt tartózkodási hely szerint illetékes pártfogó felügyelői szolgálatot környezettanulmány készítése céljából.
Ha a félbeszakítást az elítélt közvetlen hozzátartozójának súlyos, életveszélyes betegsége vagy temetése miatt kérik, a kérelemben foglaltak valódiságáról az intézet rövid úton meggyőződik. A betegségről, illetve a temetésről szóló igazolást az elítélt a félbeszakítás ideje alatt köteles beszerezni és azt az intézetbe való visszaérkezésekor átadni.
A fogvatartottak nyilvántartására és egyes ügyeinek intézésére vonatkozó eljárásról szóló 1-1/35/1999. OP intézkedés 6. pontja szerint „a panaszt az első fokon eljárt szervezeti egység a döntésre vonatkozó előzményi iratokkal és véleményével együtt legkésőbb a panasz benyújtásától számított 3 munkanapon belül felterjeszti a döntésre jogosulthoz.” A 7. pont alapján „ha a panaszos a panaszt nem az első fokon eljárt szervhez nyújtja be, azt oda haladéktalanul továbbítani kell a 6. pontban foglalt intézkedés megtétele végett.”
Az OP intézkedés 98. pontja a büntetés-félbeszakítási kérelmekkel kapcsolatban előírja, hogy „ha az engedélyezés a miniszter, illetve az országos parancsnok hatáskörébe tartozik, a következő iratokat kell a BVOP Fogvatartási Ügyek Főosztályára felterjeszteni: az elítélt személyi és büntetés-végrehajtási adatai; a kérelem; az elítélt nyilatkozata, ha a büntetés-félbeszakítást nem ő kérte; a parancsnok javaslattal ellátott véleménye; a csatolt igazolások; a beszerzett környezettanulmány, rendőri vélemény vagy egyéb információ; újabb büntetőeljárás esetén a rendelkezési jogkör gyakorlójának véleménye; a gyógykezelést vállaló egészségügyi intézmény igazolása arról, hogy az elítéltet gyógykezelésre fogadják, valamint az intézet orvosának véleménye.
Az ombudsman már korábban is folytatott vizsgálatokat a büntetés-félbeszakítási kérelmek elbírálásával kapcsolatban: Az országgyűlési biztos általános helyettese az OBH 4808/2003. számú jelentésében megállapította, hogy a büntetés-félbeszakítási kérelmek elbírálásának elhúzódása visszásságot okozott a fogvatartott tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben, ezért ajánlást tett a bv. országos parancsnokának, hogy ne lépjék túl a jogszabályban megszabott határidőt. Amennyiben a kérelem intézeti véleményezése miatt szükséges, a 30 napos határidőt írásban hosszabbítsák meg. Az ajánlást az országos parancsnok elfogadta.
Az általános helyettes a jelentésében azt is megállapította, hogy a miniszter első fokú döntése ellen nem biztosítanak jogorvoslati jogot a jogszabályok. A korábbi országgyűlési biztos – az Alkotmánybíróság 5/1992. (I. 30.) határozatában foglaltakra is figyelemmel16 – jelentésében megállapította, hogy az igazságügy-miniszter döntése elleni jogorvoslat lehetőségének hiánya visszásságot okoz a jogorvoslathoz való alkotmányos joggal összefüggésben, ezért 2001 májusában ajánlást tett az igazságügy-miniszternek (OBH 1431/2001. számú ügy). Az akkori igazságügy-miniszter tájékoztatása szerint a Bv. tvr. módosítása során kívánják megteremteni a jogorvoslat lehetőségét a miniszteri hatáskörbe tartozó büntetés-félbeszakítási kérelmek elbírálása esetén, oly módon, hogy első fokon a közigazgatási államtitkár járna el; erre azonban nem került sor.
Az ombudsman az OBH 4808/2003. számú ügyben ismételten megállapította a jogorvoslati joggal összefüggő visszásságot, és felhívta az igazságügy-miniszter figyelmét, hogy a Bv. tvr. módosítása során gondoskodjanak az igazságügy-miniszteri döntés elleni jogorvoslat megteremtéséről.
Az országgyűlési biztos általános helyettese az OBH 5639/2005. számú ügyben foglalkozott a bv. intézetek által beszerzett rendőri információkkal is. Az országos parancsnok tájékoztatása szerint a rendőri információ kérésének célja elsősorban az, hogy a fogvatartott életét, testi épségét a büntetés-félbeszakítás ne veszélyeztesse. A rendőri információt néhány esetben tévesen nevezik környezettanulmánynak, annak elkészítése ugyanis kizárólag a pártfogó felügyelői szolgálat feladata. Az országos parancsnok 2006. május 25-én kelt, a bv. intézetek parancsnokainak címzett levelében – az időközben felmerült kifogásokra figyelemmel – úgy foglalt állást, hogy miután a rendőri információkérésnek nincs jogszabályi alapja, indokolt a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelt módosítása, melynek előterjesztését elkészítik.
Az ombudsman jelentése nyomán viszont az igazságügy-miniszter 2006. július 27-én kelt válaszában úgy foglalt állást, hogy elegendő a körültekintő pártfogó felügyelői vélemény beszerzése, a rendőri információszerzést szükségtelennek tartja.
I. A fenti előzményekre is tekintettel a rendőri információkéréssel kapcsolatban összességében az alábbiakat állapítottam meg: 
A büntetés félbeszakítását a Bv. tvr. 22. §-a alapján a döntésre jogosult mérlegelési jogkörben engedélyezheti. A mérlegelési jogkör azonban nem korlátlan, a döntés nem lehet önkényes, tartalmilag kellően megalapozottnak és jogszerűnek kell lennie. 
A félbeszakításra vonatkozó részletszabályokat a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 178-187. §-ai tartalmazzák. A 179. § (1) bekezdése alapján a bv. intézet környezettanulmányt kérhet az illetékes pártfogó felügyelői szolgálattól; a 185. § (1) bekezdése pedig csupán azt írja elő, hogy a szabadságvesztés félbeszakításáról az elítélt lakóhelye, illetve tartózkodási helye szerint illetékes rendőrkapitányságot értesíteni kell. 
A rendőri véleményt vagy információt csupán az 1-1/35/1999. OP intézkedés 98. pontja említi meg, mint olyan iratot, amit a büntetés-félbeszakítási kérelem elbírálása érdekében fel kell terjeszteni a BVOP-ra. Ez a rendelkezés azonban nyilvánvalóan nem teremti meg az információkérés jogalapját.
A vizsgált esetekben a büntetés-félbeszakítási kérelmek többségét kizárólag vagy részben a rendőrségi információ alapján utasították el. A rendőri információkérésnek ugyanakkor továbbra sincs semmilyen jogszabályi alapja, ezért az ilyen információ a döntések meghozatalakor jogszerűen nem vehető figyelembe. Az adatok kezelésével kapcsolatban pedig adatvédelmi aggályok merülnek fel. 
A rendőri információk – az egyetlen pozitív vélemény kivételével – nem tartalmaztak semmilyen adatot a fogvatartott életének, testi épségének veszélyeztetettségére nézve, kizárólag a fogvatartottak által jelentett, feltételezett veszélyt írták le, továbbá arra nézve sem tartalmaztak semmilyen konkrét adatot, honnan származik a rendőri információ.17
Az AJB-2625/2010. számú ügyben a rendőri információ mindössze annyit tartalmazott, hogy a fogvatartott eltávozásra irányuló kérelmét nem javasolják, noha a korábbi és a későbbi rendőri információk mind pozitívak voltak.
Az AJB-4786/2010. számú ügyben a rendkívül negatív rendőri információ ellentétes volt a környezettanulmányokkal. A II. biztonsági csoportba sorolt panaszos fél év múlva szabadult. 
Az AJB-5092/2010. számú ügyben a körzeti megbízott jelentése hét év jogerős büntetésről számolt be. A panaszos valójában 2008. július 21-től 2011. február 27-ig töltötte börtönbüntetését.18
Az AJB-40/2011. számú ügyben a rendőrség úgy ítélte meg, hogy az öt hónap múlva szabaduló elítélt felügyelettel való megjelenése a temetőben közbiztonsági szempontból kifejezetten magas kockázatot jelentene (az általa elkövetett erőszakos bűncselekmények és a temető földrajzi elhelyezkedése miatt). 
A fogvatartottak ítéleteire vonatkozó pontos adatoknak csak a bv. intézetek vannak birtokában, az illetékes rendőrkapitányságoknak csak a náluk korábban folytatott, illetve esetlegesen folyamatban levő büntetőeljárásról lehet hivatalos tudomásuk. A fogvatartott aktuális magatartásáról, állapotáról szintén a bv. intézet rendelkezik adekvát információval. A rendőri információ a helyi bűnözői kapcsolatokra és az esetleges veszélyeztetettségre vonatkozhat.
II. Az egyes ügyekre vonatkozó konkrét megállapítások:
1. Az AJB-2625/2010. számú ügy
A Kalocsai Fegyház és Börtön döntése, melyben a panaszos egy napos büntetés-félbeszakítási kérelmét a rendőri információra tekintettel – a támogató bv. orvosi vélemény ellenére – elutasította, teljességgel megalapozatlan volt. Az információ semmilyen konkrét adatot nem tartalmazott, és ellentétben állt a pár hónappal korábbi, pozitív rendőri véleménnyel. 
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a bv. intézet eljárása visszásságot okozott a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben. 
A kilencven napos büntetés-félbeszakítási kérelmet a panaszos 2010. február 1-én nyújtotta be, az elsőfokú döntés március 19-én született meg az Igazságügyi és Rendészeti Minisztériumban. A hatóság túllépte az ügyintézési határidőt, hiszen az IM rendelet 6. § (5) bekezdése értelmében a kérelmet 30 napon belül kell elbírálni. A döntés ellen ráadásul nem volt helye jogorvoslatnak. 
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a minisztérium eljárása visszásságot okozott a panaszos tisztességes eljáráshoz, valamint a jogorvoslathoz való jogával összefüggésben. Megállapítom azt is, hogy a jogorvoslathoz való jogot érintő visszásság a jogi szabályozás hiányára vezethető vissza. 
2. Az AJB-4786/2010. számú ügy
Az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazásáról a bv. bíró dönt, a bíróság döntését – az Obtv. 29. § (2) bek. e) pontja értelmében, hatáskör hiányában – nem vizsgálhatom. 
A Szegedi Fegyház és Börtön parancsnokának a büntetés-félbeszakítási kérelmet elutasító határozata az egészségügyi szakterület véleményére hivatkozott. Az iratokból kitűnően ugyanakkor az intézet osztályvezető orvosának véleménye szerint „a fogvatartott egészségügyi okokra való hivatkozása megalapozott. A szakorvos általi kivizsgálására elegendő lenne a tíz nap, a tököli kórházban való kivizsgálás esetén ugyanakkor a fogvatartott többszöri szállításával és hosszú előjegyzési időpontokkal kellene számolni. A fogvatartott egészségügyi problémájának kivizsgálása az intézetben dolgozó kardiológus szakorvos szerint is minél előbb szükséges.” Az elutasítás indokaként az egészségügyi szakterület véleményére való hivatkozás ennélfogva nem volt megalapozott, a kérelmet valójában a negatív rendőri információra tekintettel utasították el. Másodfokon a kérelem elutasításának valós alapját az Egészségügyi Főosztály véleménye képezte.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a Szegedi Fegyház és Börtön eljárása visszásságot okozott a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben. 
3. Az AJB-5092/2010. számú ügy
Az ügy előzményét képező AJB-1194/2010. számú ügyben a panaszos szállításával kapcsolatban – tekintettel arra, hogy nem tett bizonyíthatóan panaszt a bv. intézetben – alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem állapíthattam meg, de felhívtam a Szombathelyi Országos Bv. Intézet parancsnokának a figyelmét a vonatkozó rendelkezésekre: A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 148. § (1) bekezdése értelmében „az elítéltet az évszaknak megfelelő formaruhával, alsóruhával és lábbelivel kell ellátni”, az 1-1/40/1999. OP intézkedés 50. pontja szerint „az elítéltet az évszaknak megfelelő formaruhában kell átszállítani, illetve szállítani. Ettől eltérően polgári ruházatban kell az elítéltet szállítani, ha a befogadó intézetben nem látták el formaruhával.” 
Álláspontom szerint az intézetnek arról is gondoskodnia kell, hogy a formaruhával el nem látott elítélt polgári ruházata is az évszaknak megfelelő legyen, és azt külön kérés nélkül is biztosítania kellett volna a fogvatartott számára. 
A panaszost a hivatalból kezdeményezett és engedélyezett átszállításáról csak a szállítását megelőző napon értesítették. A lakóhelyétől jelentős távolságra levő sopronkőhidai intézetben a hozzátartozói nem tudták meglátogatni. 
A hivatkozott IM rendelet 31. § (1) bekezdése szerint a szabadságvesztés végrehajtására a jogszabályokban foglalt feltételeknek megfelelő intézetet a BVOP illetékes szervezeti egységének a vezetője jelöli ki. Az elítélt az (1) bekezdés rendelkezésétől eltérő intézetbe – a kijelölésre jogosult engedélye alapján – akkor szállítható, ha a kijelölt intézetben nincs férőhely /(2) bek. a) pont/. 
Mindezekre tekintettel a panaszos átszállításával összefüggésben alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg, de felhívom az országos parancsnok figyelmét arra, hogy a hivatalból elrendelt átszállításokról is előzetesen, a megfelelő időben kellene értesíteni a fogvatartottakat.
A panaszos – május közepe utáni időpontra – 2010. március 18-án terjesztette elő büntetés-félbeszakítási kérelmét Sopronkőhidán. Március 29-én visszaszállították Szombathelyre, ahonnan csak április 27-én továbbították a kérelmét a BVOP-hoz. Az első fokú elutasító határozatot május 12-én hozta meg az országos parancsnok helyettese. Az indokolás szerint a fogvatartott egy hónappal ezelőtt lágyéksérv műtéten esett át, a sebet legalább tíz hétig pihentetnie kell, megerőltető munkát nem végezhet. A március elején műtött panaszos a félbeszakítást eleve május közepe utáni időpontra kérte, így az elutasító határozat nem volt megalapozott. Ráadásul a fogvatartottat május 20-án már nehéz fizikai munkára alkalmasnak minősítette a bv. intézet orvosa!
A másodfokú elutasító döntést július 7-én hozta meg a Belügyminisztérium parlamenti államtitkára. Az elutasítás indokaként már nem a fogvatartott egészségi állapotára, hanem részben a „rendőrségi környezettanulmányra” hivatkoztak. Környezettanulmányt – a hivatkozott IM rendelet 179. § (1) bekezdése alapján – kizárólag a pártfogó felügyelői szolgálat készíthet, a rendőrség nem. A rendőri információ ráadásul ebben az esetben nem felelt meg a tényeknek. 
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a hatóságok eljárása – az ügyintézési határidő jelentős túllépése, valamint a műtétre, majd a rendőrségi „környezettanulmányra” való hivatkozás miatt – visszásságot okozott a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben.
4. Az AJB-5764/2010. számú ügy
A panaszos 2010. január 8-án terjesztette elő büntetés-félbeszakítási kérelmét a Somogy Megyei Bv. Intézetben, amit csak február 26-án továbbítottak a BVOP-hoz. Az országos parancsnok helyettese a kérelmet március 23-án kelt határozatában utasította el, ráadásul a határozatot a panaszos korábbi fogvatartási helyére küldték meg. 
A fogvatartott április 19-én érkezett panaszát a BVOP visszaküldte a panaszost fogva tartó bv. intézetnek, ahonnan „a panasz elbírálását javasolva” május 13-án visszaküldték a BVOP-hoz. Az országos parancsnok helyettese által aláírt, május 25-én készült feljegyzés szó szerint megismételte az első fokú határozat indokolását, és ez alapján javasolta a kérelem elutasítását. 
A belügyminiszter a kérelmet június 24-én kelt határozatában utasította el, amit a fogvatartott egy hónappal később kapott kézhez. 
A fogvatartott kérelmét, illetve panaszát a 30 napos ügyintézési határidőt több mint két hónappal túllépve, jelentős késedelemmel bírálták el. Az első fokú határozat elleni panaszt – a 6/1996. (VII. 12.) IM rendeletben foglaltakra tévesen hivatkozva – indokolatlanul küldték meg véleményezésre az intézetparancsnoknak. 
A megkeresésemben részletesen kifejtett jogi érvelés ellenére az országos parancsnok arról tájékoztatott, hogy a fogvatartott kérelmeinek ügyintézésével kapcsolatban a büntetés-végrehajtás a jogszabályoknak megfelelően járt el. Az országos parancsnok ennek alátámasztásául hivatkozott az 1-1/35/1999. OP intézkedés 6. pontjára is, mely azonban éppen ellenkezőleg azt mondja ki, hogy a panaszt az első fokon eljárt szervnek – az előzményi iratokkal és véleményével együtt – legkésőbb a panasz benyújtásától számított 3 munkanapon belül fel kell terjesztenie a döntésre jogosulthoz. Jelen esetben tehát a fogvatartott által a BVOP-hoz, mint első fokon eljárt szervhez benyújtott és április 19-én érkezett panaszt legkésőbb április 22-én (nem pedig május 25-én) továbbítani kellett volna a másodfokon eljáró hatóságnak. 
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy az ügyben eljáró hatóságok mulasztása – az ügyintézési határidő jelentős túllépése, valamint a határozatok kézbesítésének késedelme miatt – súlyos visszásságot eredményezett a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben.
5. Az AJB-40/2011. számú ügy
A fogvatartott édesapja elhunyt, a temetésén a fogvatartott szeretett volna részt venni, ezért büntetés-félbeszakítást vagy – ennek elutasítása esetén – felügyelettel való előállítását kérte. A fogvatartottat 2006-ban és 2008-ban is előállították a hozzátartozói temetésére.
A Bv. tvr. 22. § (3) bekezdése értelmében „az elítélt felügyelettel vagy anélkül meglátogathatja a súlyos beteg hozzátartozóját, részt vehet a hozzátartozója temetésén. A bv. intézet parancsnoka elrendelheti bilincs használatát, kivételes esetben megtagadhatja a látogatás, illetőleg a temetésen való részvétel engedélyezését.”
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 179. § (2) bekezdése értelmében „ha a félbeszakítást az elítélt közvetlen hozzátartozójának súlyos, életveszélyes betegsége vagy temetése miatt kérik, a kérelemben foglaltak valódiságáról az intézet rövid úton meggyőződik. A betegségről, illetve a temetésről szóló igazolást az elítélt a félbeszakítás ideje alatt köteles beszerezni és azt az intézetbe való visszaérkezésekor átadni.” A Sopronkőhidai Fegyház és Börtön ennek ellenére az igazolást előre kérte a fogvatartottól, majd a rendőri információra tekintettel a kérelmet elutasította. 
A bv. intézet tehát úgy ítélte meg, hogy a jelenleg nyugodt magatartású, az elítélt-konyhán, „bizalmi” munkakörben foglalkoztatott, szúró-vágóeszközökhöz hozzáférő, II. biztonsági csoportba sorolt, rövidesen szabaduló elítélt még felügyelettel, megbilincselve sem állítható elő az édesapja temetésére. A rendőri információkérésnek természetesen ebben az esetben sem volt jogszabályi alapja, de álláspontom szerint az egyéb körülmények sem támasztották alá az előállítás megtagadását. A parancsnok által említett „aktuálisan bekért adatok” a fogvatartott ítéleteit tartalmazták, valamint azt, hogy a rendőrség az előállítás biztonságának a teljességét nem tudja garantálni. Az előállítás végrehajtása ugyanakkor nem a rendőrség, hanem a bv. intézet feladata, az intézet parancsnoka ennek során a bilincs használatát is elrendelheti, az előállítást azonban csak kivételes esetben tagadhatja meg. 
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a Sopronkőhidai Fegyház és Börtön eljárása – melynek során nem tette lehetővé, hogy a fogvatartott részt vehessen az édesapja temetésén – súlyos visszásságot okozott mind a panaszos (a fogvatartott testvére), mind a fogvatartott kegyeleti jogával összefüggésben. A kegyeleti jog a hozzátartozókat megillető alapvető jog, a legközelebbi hozzátartozóknak a temetésen való együttes részvétele elősegítheti a veszteség közös feldolgozását, és erősítheti a család összetartozását. 
Az országos parancsnok helyettese a fogvatartott akkor már orvosolhatatlan panaszát elutasította, mert az intézet „körültekintően és a jogszabályoknak megfelelően” járt el a határozat meghozatalakor. A fent kifejtettekre tekintettel – hivatalból eljárva – megállapítom, hogy a másodfokú hatóság eljárása visszásságot okozott a fogvatartott tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben. 

Intézkedések
Tekintettel arra, hogy a jogorvoslathoz való jogot érintő visszásság a jogi szabályozás hiányosságára vezethető vissza, az Obtv. 25. §-a alapján javaslom a közigazgatási és az igazságügyi miniszternek, hogy – a hosszú évek óta fennálló és már tíz évvel ezelőtt feltárt visszásság megszüntetése érdekében – a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet módosításával teremtse meg a jogorvoslat lehetőségét a büntetés-félbeszakítási kérelmeket első fokon elbíráló minden döntéssel szemben.
A tisztességes eljáráshoz való jogot érintő visszásságokkal kapcsolatban az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján ismételten ajánlást teszek a bv. országos parancsnokának, hogy intézkedjen annak érdekében, hogy a büntetés-félbeszakítási kérelmek elbírálása során mind a bv. intézetek, mind az Országos Parancsnokság tartsák be a jogszabályban előírt ügyintézési határidőt és a kérelmek elbírálására vonatkozó speciális jogszabályi rendelkezéseket. 
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem a belügyminiszternél a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet vonatkozó előírásainak betartását a büntetés-félbeszakítási kérelmek elbírálása során.
A kegyeleti jogot érintő visszássággal kapcsolatban ajánlást teszek az országos parancsnoknak, intézkedjen, hogy a bv. intézetek a közeli hozzátartozók temetésén való részvétel lehetőségét – a Bv. tvr. előírásának megfelelően – csak kivételesen, feltétlenül indokolt esetben tagadják meg a fogvatartottaktól.

Budapest, 2011. április 6.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1: Lábjegyzet
1 Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat
2 8/1990. (IV. 23.) AB határozat
3 997/B/2005. AB határozat
4 5/1992. (I. 30.) AB határozat
5 Megjegyezték azt is, hogy a Bács-Kiskun Megyei Rendőr-főkapitányság operatív információja nem támaszt akadályt. 
6 A panaszos lakásán felvett környezettanulmányok szerint a panaszos élettársa és gyermekei külön élnek, a bv. intézetben is külön lakcímen voltak bejelentve kapcsolattartóként, ugyanakkor a rendőrségi információ azt jelezte, hogy ott laknak.
7 A panaszos csak a döntéseket megelőzően, 2010. február 15. és 22. között volt Tökölön.
8 110%-os telítettség felett a BVOP-nak fizetnie kell a fogvatartottak után. 
9 AJB-1194/2010.
10 A panaszos 2010. március 1. és 16. között tartózkodott Tökölön, a Bv. Központi Kórházában.
11 A bv. intézet a megkeresésben téves címet adott meg, ezért csak február 3-án tudták elkészíteni a környezettanulmányt.
12 Az Egészségügyi Főosztály feljegyzése szerint a kérelem legfeljebb „humanitárius szempontból” támogatható.
13 A két település távolsága valójában 5 km.
14 A levélben röviden vázolták a tényeket (temetésre való előállítás, bűncselekmények, szabadulási idő), és információt kértek, hogy tagja volt-e bűnszervezetnek, megjelenése a közrendre és közbiztonságra veszélyes-e, a hatóság működési területén korábban követett-e el bűncselekményt. Annak közlését is kérték, hogy a rendőrség milyen segítséget tud biztosítani az előállítás végrehajtásához. 
15 A fogvatartottat 2003-ban vezették elő, legsúlyosabb bűncselekményét egy másik bv. intézetben, fogvatartott társa sérelmére követte el.
16 A büntetések és intézkedések végrehajtásának menetében a jogorvoslati jog, mint alkotmányos alapjog megköveteli, hogy az érdemi, ügydöntő, az elítélt helyzetét, jogait lényegesen befolyásoló határozat tekintetében a jogorvoslat biztosítsa a döntést hozó szervtől eltérő más szerv részéről a felülvizsgálatot, az állásfoglalást a döntés helyessége, törvényessége tekintetében, esetleg a döntés megváltoztatását vagy hatályon kívül helyezését.
17 A kivétel a Kaposvári Rendőrkapitányság (pozitív) információja, mely tartalmazta, hogy az édesanya tudomása szerint a bűncselekmény sértettjei nem fenyegették meg a fiát, illetve, hogy a rendőr felkereste a lakásán az édesanyát, és a nyomozó kollegáktól is kért információt (AJB-5764/2010.).
18 A fogvatartott egy nyolc és egy négy hónapos ítéletet, valamint korábbi, hét év öt hónapos ítéletének fennmaradó részét töltötte (melyből korábban feltételes szabadságra bocsátották).

Melléklet 2: Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.):
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
(2) Az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
29. § (1) E törvény alkalmazásában – a (2) bekezdésben foglaltak kivételével – hatóság:
a) a közigazgatási feladatot ellátó szerv;
d) a rendvédelmi szerv;
(2) E törvény alkalmazásában nem minősül hatóságnak:
e) a bíróság;
(4) E törvény alkalmazásában alapvető joggal kapcsolatos visszásság: alapvető jog sérelme vagy annak közvetlen veszélye, függetlenül attól, hogy az cselekvés vagy mulasztás eredménye.

1979. évi 11. tvr. a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (Bv. tvr.):
2. § (5) Az elítélt fontos okból – személyi vagy családi körülményei, egészségi állapota miatt – a büntetése végrehajtásának félbeszakítását kérheti.
7/A. § (1) A fogház, illetőleg a börtön végrehajtásának általános szabályainál enyhébb szabályok alkalmazása, illetőleg alkalmazásuk megszüntetése iránt a büntetés-végrehajtási intézet tesz előterjesztést a büntetés-végrehajtási bírónak.
(2) Az enyhébb végrehajtási szabályok alkalmazását az elítélt vagy védője is kezdeményezheti. A kérelmet a büntetés-végrehajtási intézet – értékelő véleményével és javaslatával – tizenöt napon belül továbbítja a büntetés-végrehajtási bíróhoz. 
22. § (1) A szabadságvesztés végrehajtása fontos okból – közérdekből, illetőleg az elítélt személyi, családi körülményei, egészségi állapota miatt – félbeszakítható.
A szabadságvesztés félbeszakítását
a) egy évben tíz napig terjedő időtartamra a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka;
b) egy évben tíz naptól három hónapig, öt évet meghaladó szabadságvesztés esetén harminc napig terjedő időtartamra a büntetés-végrehajtás országos parancsnoka;
c) a b) pontban szabályozottnál hosszabb időre a büntetés-végrehajtásért felelős miniszter
engedélyezheti.
(2) A félbeszakítás tartama, valamint az engedély nélkül a büntetés-végrehajtási intézeten kívül töltött idő a szabadságvesztésbe nem számít be.
(3) Az elítélt felügyelettel vagy anélkül meglátogathatja a súlyos beteg hozzátartozóját, részt vehet a hozzátartozója temetésén. A büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka elrendelheti bilincs használatát, kivételes esetben megtagadhatja a látogatás, illetőleg a temetésen való részvétel engedélyezését.

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól:
6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében – hivatalból vagy kérelemre – azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében – a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül – személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetője hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.
(3) Ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében első fokon az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyi és rendészeti miniszter bírálja el.
(4) A panaszt a fogvatartott a döntés közlésétől, illetve a döntés elmulasztásától számított tizenöt napon belül terjesztheti elő. Ha a fogvatartott a panasz megtételében akadályoztatva volt, a tizenöt napos határidő az akadály megszűnésétől számít.
(5) A kérelmet, illetve a panaszt harminc napon belül – ha az ügy jellege szükségessé teszi, soron kívül – kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A kérelem, illetve a panasz elbírálásáról, valamint a határidő meghosszabbításáról a fogvatartottat tájékoztatni kell.
(6) A parancsnok, az országos parancsnok, illetve az igazságügyi és rendészeti miniszter döntése – ha jogszabály kivételt nem tesz – végrehajtható.
(7) Érdemi vizsgálat nélkül el lehet utasítani az ugyanazon ügyben, három hónapon belül, ismételten előterjesztett kérelmet, illetve panaszt, ha az új tényt, adatot nem tartalmaz. Ez a rendelkezés nem alkalmazható a fogvatartott egészségi állapotának kivizsgálására, gyermekének nevelésére, elhelyezésére irányuló, megismételt kérelem, illetve panasz esetében.
31. § (1) A szabadságvesztés végrehajtására a jogszabályokban foglalt feltételeknek megfelelő intézetet az Országos Parancsnokság illetékes szervezeti egységének a vezetője jelöli ki.
(2) Az elítélt az (1) bekezdés rendelkezésétől eltérő intézetbe – a kijelölésre jogosult engedélye alapján – akkor szállítható, ha
a) a kijelölt intézetben nincs férőhely;
79. § (1) Az elítéltről értékelő véleményt kell készíteni a hatóságok indokolt megkeresésére, továbbá – törvény eltérő rendelkezése hiányában -
h) a kegyelmi kérelemre és a büntetés félbeszakítási kérelemre,
vonatkozó előterjesztések elkészítése előtt.
(2) Az értékelés az elítélt személyi és büntetés-végrehajtási adataira, a végrehajtás során a vele kapcsolatos fontosabb eseményekre, a viselkedésére, tanulására, munkavégzésére, a jutalmazási és a fegyelmi adatokra, a szabadidő eltöltésének módjára, a kapcsolattartásra, a szabadulásra való felkészítés érdekében tett intézkedésekre terjed ki. Az értékelő vélemény csak törvényben meghatározott, a bv. szervezet által nyilvántartható adatokat tartalmazhat.
178. § (1) A szabadságvesztés végrehajtásának félbeszakítása iránti kérelmet az elítéltet fogvatartó intézet parancsnokához kell benyújtani.
(2) Ha az engedélyezés a parancsnok hatáskörét meghaladja, a kérelmet véleményével együtt az országos parancsnokhoz terjeszti fel. Amennyiben a félbeszakítás az igazságügyi és rendészeti miniszter hatáskörébe tartozik, az iratokat – az országos parancsnok javaslatával – az Igazságügyi és Rendészeti Minisztériumba kell felterjeszteni.
179. § (1) A kérelmezőnek igazolnia kell, hogy a kérelem indoka a valóságnak megfelel. A kérelem indokoltságát az intézet ellenőrizheti, az indokok tisztázását kezdeményezheti. Ennek során az intézet megkeresheti az elítélt által megjelölt tartózkodási hely szerint illetékes pártfogó felügyelői szolgálatot környezettanulmány készítése céljából.
(2) Ha a félbeszakítást az elítélt közvetlen hozzátartozójának súlyos, életveszélyes betegsége vagy temetése miatt kérik, a kérelemben foglaltak valódiságáról az intézet rövid úton meggyőződik. A betegségről, illetve a temetésről szóló igazolást az elítélt a félbeszakítás ideje alatt köteles beszerezni és azt az intézetbe való visszaérkezésekor átadni.
184. § Ha az elítélt ellen az engedélyező hivatalos tudomása szerint újabb büntetőeljárás van folyamatban, a döntés előtt be kell szerezni – az eljárás szakaszától függően – az ügyész vagy a bíróság véleményét.
185. § (1) A szabadságvesztés félbeszakításáról az elítélt lakóhelye, illetve tartózkodási helye szerint illetékes rendőrkapitányságot kell értesíteni. Az értesítésnek tartalmaznia kell a félbeszakítás időtartamát és az elítélt által megjelölt tartózkodási helyet.
(2) Ha a félbeszakítás tartama öt napot meghalad, az elítélt negyvennyolc órán belül a tartózkodási helye szerint illetékes rendőrkapitányságon köteles jelentkezni.
(3) Félbeszakítás esetén az elítéltet a 204. § a)-e) pontjainak megfelelő tartalmú igazolással kell ellátni.