Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-4452/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Lápossy Attila
Az eljárás megindítása
2010 júniusában több felsőzsolcai lakos fordult beadvánnyal Hivatalomhoz, amelyben az önkormányzatnak a várost a hónap első napjaiban elöntő árvíz elleni védekezéssel, illetőleg az árvízi katasztrófa okozta károk felmérésével és enyhítésével (szivattyúzás, fertőtlenítés, víz- és áramellátás, egészségügyi ellátás, oltások beadása), az adományok kiosztásával, valamint a lakosság tájékoztatásának állítólagos hiányosságaival kapcsolatban fogalmaztak meg kifogásokat.
Tekintettel arra, hogy a beadványokban megfogalmazott panaszokra, valamint az egymásnak ellentmondó sajtóhírekre, a 2010. június elején Felsőzsolcát és környékét ért árvízi katasztrófával szembeni védekezéssel, illetőleg az árvíz okozta károk rendezésével, a további, hasonló katasztrófahelyzetek megelőzésével, illetve az állami és önkormányzati szervek tevékenységével kapcsolatban – alapvető joggal összefüggő visszásság gyanúja miatt – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján átfogó vizsgálatot indítottam. A beadványokban felvetett egyes problémákról, a kialakult helyzetről való tájékozódás érdekében 2010. július 14-én munkatársaim bejelentett helyszíni vizsgálatot tartottak a városban, ahol meggyőződhettek a panaszok valóságalapjáról.

Érintett alkotmányos jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”(Alkotmány 2. § (1) bekezdés)
– az élethez és az emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” (Alkotmány 54. § (1) bekezdés)

Alkalmazott jogszabályok
– a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény;
– a Wesselényi Miklós Ár- és Belvízvédelmi Kártalanítási Alapról szóló 2003. évi LVIII. törvény;
– a vizek kártételei elleni védekezés szabályairól szóló 232/1996. (XII. 26.) Korm. rendelet,
– a vizek hasznosítását, védelmét és kártételeinek elhárítását szolgáló tevékenységekre és létesítményekre vonatkozó általános szabályokról szóló 147/2010. (IV. 29.) Korm. rendelet;
– a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló 1999. évi LXXIV. törvény végrehajtásáról szóló 179/1999. (XII. 10.) Korm. rendelet;
– a vis maior tartalék felhasználásának részletes szabályairól szóló 8/2010. (I. 28.) Korm. rendelet;
– az árvíz- és a belvízvédekezésről szóló 10/1997. (VII. 17.) KHVM rendelet;
– a 2010. május-június hónapokban kihirdetett veszélyhelyzetek időszakában felmerült védekezési költségekről és károk enyhítéséről szóló 1148/2010. (VII. 8.) Korm. határozat.

A megállapított tényállás
1. Az elrendelt vizsgálat közvetlen előzményeként külön is figyelmet érdemel, hogy még 2009-ben átfogó vizsgálat során tekintettem át 
a./ az árterületre történő építkezés kérdéskörét (a hatósági engedélyezési rendszerét), 
b./ a védelmi bizottságok tagjainak, különösen pedig a polgármestereknek a katasztrófahelyzetek kezeléséhez szükséges felkészítését, képzését, valamint 
c./ a katasztrófavédelmi feladatokat szabályozó joganyag áttekinthetőségét, egységességét, ezzel párhuzamosan a védekezést esetlegesen indokolatlanul nehezítő, bonyolító jogi akadályokat. 
Bár az eljárás megkezdésére kifejezetten a 2009. évi árvíz- és belvíz helyzettel kapcsolatos jelzések indítottak, annak során kiemelt figyelmet fordítottam a 2010 tavaszán (április-májusban) lehullott rendkívüli csapadékmennyiség miatt kialakult szélsőséges árvízi helyzet kezelése jogi kereteinek vizsgálatára. Az átfogó vizsgálat arra koncentrált, hogy a hatályos magyar jogrendszer és az annak alapján működő állami intézményrendszer képes-e eleget tenni az Alkotmányból levezethető életvédelmi kötelezettségének. A 2010. június 28-án, AJB 3157/2010. számon kiadott jelentés kiemeli azt a kiinduló megállapítást, hogy „az általánosan elfogadott szakmai álláspont szerint a megváltozott időjárási viszonyok miatt az eddig ismert veszélyhelyzetek gyakoribb és/vagy súlyosabb változatain túl, olyan új típusú veszélyhelyzetek is megjelenhetnek, amelyeket eddig Magyarországon alig vagy egyáltalán nem tapasztaltak. E jelenségek keretében az eddigi vízügyi tapasztalatokat és felkészülést meghaladó mértékű áradások is rendszeres előfordulnak”.
A 2009-es, valamint 2010. májusi árvizek elleni védekezés tanulságai kapcsán a jelentésben leszögeztem, hogy az árvízi és belvízi katasztrófák esetén a védekezésnek nem lehet anyagi akadálya, a megelőzéssel azonban hosszabb távon a védekezésre fordítandó összeg is csökkenthető. A kiindulópont, hogy átfogó, a megváltozott időjárási viszonyokhoz illeszkedő árvíz és belvíz elleni védekezési koncepcióra, valamint a védműrendszer kiépítésére van szükség. Az új koncepciót támogathatná a védekezéssel kapcsolatos joganyag egységesítése és kiegészítése, védelmi kézikönyvek kiadása, azok tartalmának folyamatos aktualizálása, valamint a szakmai képzések és gyakorlatok, amelyekbe a veszélyeztetett területeken be kellene vonni a lakosságot. A jelentés szerint a tájékoztatás a katasztrófavédelmi szervek kötelezettsége: a közérthetőség érdekében ugyanazt a terminológiát kellene használni, amit a lakosság az időjárás-jelentésekben már „megszokott”.
A jelentésben a megállapított visszásságok orvoslása érdekében felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy az egyszerűsítés, egységesítés és egyértelműsítés érdekében vizsgálja felül az árvízi és belvízi katasztrófák kezelésével, elhárításával és megelőzésével, a vizek kártételei elleni védekezéssel összefüggő komplex joganyagot. Vizsgálja meg azt is, hogy a helyi önkormányzatokról szóló törvényben a kötelező önkormányzati feladatok körébe sorolható-e a települések vízkár-elhárítási terveinek elkészítése. Tekintsék át, hogy a jogszabályok megfelelően rendezik-e a katasztrófa sújtotta területté nyilvánítás feltételeit. Vizsgálják felül az ártéri ingatlanokra vonatkozó építésügyi hatósági engedélyezés jogi szabályozását, az eljáró építésügyi és vízügyi hatóságok gyakorlatát és azt, miként gyorsítható fel és vihető végig a nagyvízi meder, tehát az ártér kijelölési és ingatlan-nyilvántartási eljárása, a nagyvízi mederkezelési tervek elkészítése.
A jelentésben kértem továbbá azt is, hogy térjenek ki arra is, hogy jogosultak lehetnek-e kártalanításra azok a tulajdonosok, akiknek ingatlanjai az új kijelölés alapján ártérivé minősülnek át, valamint azt, hogy dolgozzanak ki átfogó koncepciót a települések vezetői és a lakosság – legfőképpen a veszélyeztetett területeken élők – katasztrófavédelmi tájékoztatására, képzésére, felkészítésére. A vidékfejlesztési minisztert arra is felkértem, fontolja meg egy átfogó, árvíz és belvíz elleni védekezési koncepció kidolgozásának kezdeményezését.
A jelenlegi vizsgálattal kapcsolatban is irányadónak tekintem a jelentés azon megállapítását, amely szerint az ombudsmani vizsgálatnak nem lehet célja az estleges személyi felelősségek feltárása és megállapítása vagy az egyes károsultak alanyi jogsérelmeinek és esetleges kártérítési igényeinek elbírálása.
2. A már kiemelt, 2010. július 14-ei, bejelentett helyszíni vizsgálatom elsődleges célja az volt, hogy a Hivatalhoz beérkezett panaszok és sajtóhírek nyomán első kézből, gyorsan és közvetlenül, hiteles, objektív tájékoztatást kaphassak a június elején árvízi katasztrófa sújtotta Felsőzsolca városában kialakult helyzetről. A vizsgálat és a helyszíni „szemle” kiterjedt az adományok kezelésére, a hajlék nélkül maradt lakosok elhelyezésére, az átmeneti segélyek folyósítására, az épületek bontásával kapcsolatos önkormányzati eljárásokra, valamint a lakosság tájékoztatására. A vizsgálat során munkatársaim részletes tájékoztatást kértek a polgármestertől, a jegyzőtől, az aljegyzőtől, valamint a polgármesteri hivatalnak a felelős vezető munkatársaitól (építésügy, gyámügy, szociális ügyek). A vizsgálat során a munkatársak emellett másolatot kértek és kaptak a releváns önkormányzati rendeletekről, határozatokról, okiratokról.

Megelőzés, felkészülés
A polgármester és a jegyző tájékoztatása szerint a június eleji óriási, példa nélküli árvízre nem tudtak megfelelően felkészülni: a Sajó, a Kis-Sajó és a Bódva folyón együttesen levonuló vízmennyiségnek még a nagyságáról sincsenek hiteles, precíz információik. A vízügyi vagy a katasztrófavédelmi szervektől pontos prognózist, előzetes tájékoztatást az önkormányzat nem kapott. A Kis-Sajón még vízmérték sincs Felsőzsolca felett, csak a várostól délre (Sajóládnál), ennek a vízmérőnek megvannak az adatai, de nem relevánsak a várost érő árvíz szempontjából.
Az önkormányzati vezetők kiemelték, hogy a város rendelkezett ugyan polgári védelmi tervvel, de ilyen nagyságrendű katasztrófára nem tudtak felkészülni: 2010 májusában is volt egy kisebb áradás, akkor még a város előtti alkalmi, ideiglenes védvonalakon sikerült megállítani a víztömeget. A védvonalakat már akkor homokzsákokból emelték, mivel a várostól északra nincs természetes akadály a folyók előtt, csak mezők és szántóföldek, nincsen vízgyűjtő terület, tározó. A májusi árvíz után azt a tájékoztatást kapta az önkormányzat, hogy legfeljebb 0,3 méterrel magasabb ár jöhet, ezért a biztonság kedvéért 1 méterrel megemelték az ideiglenes védfalakat. A vízügyi szakemberek hozzávetőleges becslése szerint ezen a magasított védfalon csapott át 2010. június 3-án hajnalban az ár, körülbelül 1.6 m-el és elöntötte Felsőzsolca jelentős részét.
A polgármester tájékoztatása szerint az árvízi megelőzés ügyében írásban keresték meg a környezetvédelemért felelős államtitkárt, melyben tájékoztatták, hogy a város lényegében továbbra is védtelen egy újabb árvízzel szemben és tájékoztatást kértek tőle, hogy milyen intézkedést tervez a kormányzat és a minisztérium a helyzet megoldása érdekében. A levélben a polgármester javasolta, hogy készüljön a Sajó, a Kis-Sajó és a Hernád magas vízállásról, a domborzati viszonyokról és az árvíz lehetséges következményeiről egy számítógépes modellezés: hol és hogyan lehetne hatékonyan védekezni. 
A helyszíni vizsgálat alkalmával a polgármester azt is elmondta, hogy véleménye szerint regionális szintű rendezés kellene a folyók vízgyűjtő területén, mert nemcsak Felsőzsolca, hanem a tőle délre, délkeletre fekvő települések is súlyos veszélyben vannak (különösen ide sorolható Alsózsolca, Ónod, Bőcs). Indokolt lenne egy regionális, sőt határokon is túlnyúló intézkedési tervet összeállítani, ennek során pedig a Szlovák Köztársaság vízügyi hatóságaival és érintett önkormányzataival is együttműködni.
A jegyző és a polgármester szerint komoly és általános jellegű gondot jelent, hogy a vízügyi szerveknek nincs átfogó stratégiája a helyzet megelőzésére. A hatásterületen található, veszélyeztetett településeket pedig nem értesítik az ártéri építkezésről, így például az ártérben épült üzletek építési engedélyének kiadásáról. A helyszíni vizsgálat során a résztvevő munkatársak rendelkezésére bocsátottak egy 2008. februári tervtanácsi ülés hanganyaga alapján készített jegyzőkönyv másolatát, amelyben a Felsőzsolca főépítésze többször is tiltakozott a Miskolci Auchan Bevásárlóközpont építési engedélyének kiadása ellen, előadva, hogy „az vízügyi szakmai szempontok alapján nem épülhetne fel… […] az építkezés egyenes következménye, hogy egy árvíz alkalmával Felsőzsolca jelentős része víz alá fog kerülni.”

Az árvízi védekezés
A szóbeli tájékoztatás szerint a június 4-e hajnalban bekövetkezett katasztrófa elleni védekezést kezdetben – egymást váltva – négy-négy vízügyi szakember irányította, majd megérkeztek a katasztrófavédelem munkatársai és a Magyar Honvédség segítségével átvették a mentés koordinálását. A víz betörése után viszonylag gyorsan kiderült, hogy az anyagi javak nem védhetőek, ennek ellenére számos helyi lakos a saját házát próbálta megvédeni, esélytelenül: néhány óra elteltével már őket kellett kimenteni a saját házukból. A katasztrófavédelem munkatársai mindenkivel nyilatkozatot írattak alá, aki maradni szándékozott a saját ingatlanán. Néhány órával később elrendelték a város lakosságának részleges kitelepítését, először befogadó helyként a város iskolájába, aztán pedig Miskolcra szállították az embereket (összesen kb. 450 főt, 3-4 helyen helyezték el őket Miskolcon).
A polgármester a katasztrófa bekövetkezését követően azonnal vészhelyzetet hirdetett a városban, megkezdték a helyi lakosok kimentését, menekítését: a vizsgálat során elmondták, hogy problémát jelentett, hogy a vészhelyzet kihirdetése ellenére a polgármesternek semmilyen jogi eszköze, intézkedési lehetősége nincs az elrendelt korlátozások, döntések kikényszerítésére, gyors végrehajtásra. A polgármester határozottan cáfolta azokat a híreszteléseket, miszerint az árvíz idején fosztogatták volna a gazdátlan házakat: a rendőrség és a polgárőrség folyamatosan járőrözött, a kiürített területeken folyamatos rendőri jelenlét volt.
Többször is elhangzott a megszólalók részéről, hogy nem volt „harmonikus” a kapcsolat és az információáramlás a megyei, illetve a Miskolcon ülésező helyi védelmi bizottság és a felsőzsolcai önkormányzat között. Állításuk szerint például a védelmi bizottságok egy teljes napig nem döntöttek a 3-as út lezárásáról, amely miatt közlekedési káosz alakult ki az úton: sok szállítmány nem tudott eljutni a városba. Az árvízi katasztrófa idején, majd azt követően állandó ügyeletet tartott a polgármesteri hivatal, a munkatársak túlórában dolgoztak, többen a nyaralásukat megszakítva tértek vissza, folyamatosan üzemelt a telefonos ügyfélszolgálat is.
Az aljegyző elmondta továbbá, hogy a mentésben résztvevők közül a honvédségi állomány ellátta saját magát, a rendőrség és katasztrófavédelmi szervek tagjainak a város biztosította az élelmezést és ellátást, külön konyhát alakítottak ki erre a célra (ugyanakkor ez hivatalosan nem az önkormányzat feladata lett volna, saját forrásból kellett megoldania).

A közvetlen kárelhárítás, újjáépítés
A helyszíni vizsgálat során a polgármester részéről az is elhangzott, hogy az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (ÁNTSZ) helyi és regionális szervei koordinálása mellett a felsőzsolcai háziorvosok, önkéntes orvosokkal kiegészülve elvégezték a védőoltások beadását. A polgármester elmondta, hogy szerencsére maga az árvízi katasztrófa komoly személyi sérülést nem okozott, az egyetlen halálesetet néhány nappal később egy figyelmetlenség miatti áramütés okozta. A szivattyúzás június közepére nagyrészt befejeződött, a veszélyes hulladéknak minősülő használt homokzsákokat a város határába szállították ki, az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság (OKF) döntése értelmében ideiglenesen ott is maradtak. Az esetleges talajszennyeződés miatt további problémákat jelezték az OKF főigazgatójának.
A helyi vízszolgáltató elvégezte ivóvíz-hálózat teljes fertőtlenítését az ÁNTSZ koordinálása és szakmai felügyelete mellett, a vízminőséget többször is ellenőrizték és az a vizsgálat időpontjában már fogyasztható volt az egész településen. A közintézményeket, az utcákat és más közterületeket is fertőtlenítették, a rágcsálóirtás is megtörtént a településen. Mivel a szennyvízcsatornák az árvíz és belvíz következtében telítődtek, a városban több helyen mobil WC-ket állítottak fel. Munkatársaim meggyőződhettek arról is, hogy folyamatosan és szervezetten zajlott a hulladékok, építési törmelékek, lomok, a szemét elszállítása, erre külön konténerek érkeztek a településre, az önkormányzat eddig összesen közel 30 millió forintot fordított a hulladék elszállítására. A helyszíni szemle során látszott, hogy városban minden porta előtt szemetes áll, amiket folyamatosan ürítenek.
Az önkormányzati vezetők elmondták, hogy az egyik helyi orvos vezetésével, önkéntes munkában külön orvosi teamet hoztak létre, folyamatos az ügyelet, a gyógyszertár ugyan a vizsgálat idején még nem működött, de a városba folyamatosan érkezik a szükséges mennyiségű gyógyszer és oltás, a helyi lakosok és a védekezésben résztvevők térítésmentesen kapnak a hepatitis A elleni védőoltást. A lakosság óvatossága és a szervezett ellátás következtében az egyébként szokásosnál is kevesebb súlyos megbetegedés történt a városban az árvizet követően.
Még 2010. június 23-án a képviselő-testület egy külön helyreállítási-újjáépítési munkacsoportot hozott létre a károk felmérésére és a helyreállítás ütemezésére, a feladatok végrehajtására. Az összesített károkról ekkor még hozzávetőleges becslés sem állt rendelkezésre, a kárbecslési csoport dolgozott. A vizsgálat időpontjában még csupán folyamatban volt a kárigények megállapítása: 2010. július 9-én jelent meg a kárrendezéssel kapcsolatos kormányhatározat, ennek végrehajtása folyamatban volt, az önkormányzat elkészítette a munkálatok ütemezését, a károsultak számára szükséges adatlapokat. A polgármesteri hivatal építési osztálya folyamatosan – hétvégén is – üzemelt, állandó ügyfélfogadással.

Az épületek bontásával kapcsolatos eljárások
Az akkori tájékoztatás szerint a júniusi árvízkárt az egész város megszenvedte: a katasztrófa következtében a Felsőzsolcán álló 2200 lakóingatlanból közel kétszáz ingatlan vált életveszélyessé (ezek egy része össze is dőlt), mintegy kétezer lakás szenvedett kisebb-nagyobb károkat: a város közel 80 százaléka került víz alá. A felmérés szerint az öregebb, vályogból álló vagy megfelelő alapozással nem rendelkező épültek közül kerültek ki az életveszélyessé vált, összedőlt épületek. Az árvíz levonulását követően a tűzoltóság és a katasztrófavédelem mérte fel az életveszélyessé vált épületeket: készítettek egy elsődleges listát.
A polgármesteri hivatal kérésére egy főleg miskolci szakemberekből álló, a munkára önkéntesen vállalkozó statikus-mérnök team mérte fel és ellenőrizte, hogy mely épületek életveszélyesek, melyek pedig „figyelendőek” a száradás során. 2010. július 14-éig az önkormányzat az építési törvény rendelkezéseinek megfelelően, soron kívüli eljárásban körülbelül 80 bontási határozatot adott ki: ezeket ugyanis már a biztosító társaságok is kérték az ügyfelektől, valamint így nem volt szükség az illetékköteles bontási engedélyek megkérésére sem. Az életveszélyes ingatlanok esetében azonnali bontási kötelezettséget írtak elő, valamint arról is tájékoztatták az ügyfeleket, hogy a bontási munkák befejezését követően ezt a tényt tíz munkanapon belül jelentsék be. A jogszabályoknak megfelelően a kiadott határozatok tartalmazták a bírságolási lehetőséget is, de a jegyző és az aljegyző tájékoztatása szerint egyetlen esetben sem került sor bírság kiszabására: éppen ellenkezőleg, az önkormányzat a saját erejéből igyekezett segíteni a bontási munkában.

A hajlék nélkül maradt emberek elhelyezése
A részleges kitelepítést követően közel 750 főt helyeztek el részben a felsőzsolcai befogadó állomáson, az egyik védett helyen lévő általános iskolában, valamint Miskolcon, négy helyen: itt biztosították számukra az étkezést és amennyiben szükséges ruhákat is. Az önkormányzati tájékoztatás szerint senki nem vált hajléktalanná még átmenetileg sem, a vizsgálat időpontjában két család élt Felsőzsolcán átmeneti szálláson. A városi gyámhivatal munkatársa elmondta, hogy a kitelepítettek számára biztosították a pénzbeli ellátásokhoz és segélyekhez való hozzáférést: ezeket egy miskolci postára irányították át, a tájékoztatás szerint mindenkit el tudtak érni. Az elhelyezettektől az ellátással kapcsolatos panasz nem érkezett, az önkormányzat munkatársai minden nap felkeresték őket Miskolcon, a családgondozók a gyerekekre is odafigyeltek. A kitelepítettek jelentős része július közepére visszatérhetett Felsőzsolcára, a vizsgálat időpontjában kb. 250 fő maradt még Miskolcon.

Az adományok kezelése
A jegyző elmondta, hogy az adományok kiosztását mindvégig a Máltai Szeretetszolgálat végezte, külön koordinátort jelöltek ki, aki teljes munkaidőben dolgozott. A megoldást indokolta, hogy a Máltai Szeretetszolgálatnak jóval nagyobb tapasztalata volt az adományok szakszerű kiosztásában, és a semleges civil szervezettel szemben eleve fel sem merülhetett semmilyen elfogultság ebben a tekintetben. Összesen három kiosztó helyet hoztak létre a városon belül, és egy külön adománykártya-rendszert alakítottak ki: a károsult lakosok – a lakcímnyilvántartás alapján – címenként kaptak egy adománykártyát, amellyel naprakész módon ellenőrizhetővé vált, hogy ki és mennyi adományban részesült.
Az önkormányzat 2010. június 23-án döntött az adományok elosztásával foglalkozó munkacsoport felállításáról, amelynek feladata a beérkező, felajánlott adományok kezelése és javaslattétel a szétosztásukra. A munkacsoportban helyet kaptak a helyi civil szervezetek képviselői is, a munkacsoport szorosan együttműködött a Máltai Szeretetszolgálat munkatársaival, közös javaslatokat tettek. A munkatársaim tapasztalatai szerint az önkormányzat a kérdés kezelésében kifejezetten innovatív módon járt el: a speciális szak-munkacsoportok felállításával és működésével kapcsolatban a hatályos jogban nincsen szabályozás – az illetékes államigazgatási hivatal jóváhagyása mellett – a hatékony kárrendezés és segélyezés érdekében szükségesnek tartották ezek felállítását.
A munkacsoport vezetőjének és az adományozás koordinátorának részletes szóbeli tájékoztatása szerint a településre elsősorban élelmiszerek és használt ruhák érkeztek, utóbbi különösen nagy mennyiségben és igen változó minőségben: a ruhaadományok közel 20 százaléka szemét volt, nem használható, de a mennyiséget jelzi, hogy az önkéntesek csak a használt ruhák mintegy felét tudták a vizsgálat napjáig válogatni és szortírozni (női – férfi – gyermek, méret alapján). A kiosztás „turkáló-jelleggel” történt, minden károsult egy zsáknyi ruhát válogathatott magának. Az élelmiszer-adományok túlnyomó többségét ekkorra már kiosztották (összesen 3 osztás volt), a megmaradt mennyiséget a később felállítandó központi konyhán használták fel: az újjáépítésben résztvevők számára biztosítanak napi egy meleg étkezést.
A kisebb mennyiségű használt bútor, műszaki cikk kiosztása nehézkesebb volt, de ezeket is igyekeztek az igényeknek megfelelően eljuttatni a károsultaknak, az önkormányzat teherautóval, díjmentesen szállította ki. A pénzadományokkal kapcsolatban a koordinátor elmondta, hogy azok az önkormányzat elkülönített adományszámlájára kerültek: az adományok kiosztására egy speciális kuponrendszer kidolgozása akkor is folyamatban volt, amit összekapcsolhatnak a megsemmisült bútorok, műszaki cikkek pótlásával, hogy minél hasznosabban költhessék el a fejenkénti összeget. A tárgyi és pénzadományokról részletes nyilvántartás készült, amely az adományozókat is tartalmazza, a nyilvántartásokról másolati példányokat bocsátottak rendelkezésre.
A jegyző elmondta, hogy minden igénylő számára, aki az árvízi mentésben és kárelhárításban részt vett, az önkormányzat soron kívül hivatalos igazolást állított ki a munkáltatóknak, pedig a vis maior helyzet miatt ilyen igazolást a munkáltatók nem követelhettek volna. Az átmeneti segélyek folyósításával kapcsolatban is részletes tájékoztatást adtak: a jogszabály szerint adható maximális összeget, 20 ezer forintot utaltak azoknak a károsultaknak, akiknek megsemmisült a lakása, ingatlana. Akinek a lakóingatlana sérülést, károkat szenvedett, átmeneti segélyként 10 ezer forintot utalt haladéktalanul az önkormányzat.

A pénzügyi kérdések, állami támogatások
A polgármester és a jegyző elmondták azt is, hogy a katasztrófát szenvedett önkormányzatok számára rendelkezésre álló vis maior tartalék keretből előlegként 91 millió forint vissza nem térítendő támogatást igényeltek, de mindössze az igényelt támogatási összeg felét (közel 46 millió forintot) kapták meg, azt is csak jókora csúszás után, éppen az ombudsmani helyszíni vizsgálatot megelőző hét végén. A kapott tájékoztatás szerint az önkormányzatnak a jogszabály alapján járó teljes támogatási összeget az OKF forráshiány miatt – a tételes ellenőrzést követően – sem volt hajlandó addig kifizetni. Ennek következményeként az önkormányzat késedelembe esett a kárlehárítási munkák során keletkezett jogos igények, követelések teljesítésében (hulladékszállítás, fertőtlenítés, élelmiszer-vásárlások). A jegyző arról is tájékoztatta a vizsgálatot folytató munkatársakat, hogy a májusi árvízi védekezés és kárelhárítás költségeire addig nem kaptak semmilyen támogatást.

A lakosság tájékoztatása
A jegyző és az önkormányzat sajtószóvivőjének tájékoztatása szerint a lakosság informálása érdekében a körülményekhez képest minden tőlük telhetőt megtettek: a polgármesteri hivatal folyamatosan tájékoztató közleményeket adott ki az árvízi védekezésről, a mentésről és a kárrendezés folyamatáról: az információk a városházán, a Felsőzsolcai TV honlapján elérhetőek voltak, a közleményeket igyekeztek a város minden, megközelíthető területére eljuttatni. Emellett közvetlenül is próbálták eljuttatni a legfontosabb információkat a lakosokhoz (a kiadott hivatalos közleményekből másolatokat készítettek). Az árvízi katasztrófa tanulságaként az önkormányzat egy – külön áramforrással rendelkező, áram nélkül is 72 óráig működő – városi hangosbemondó-rendszer kiépítését tervezte, ennek finanszírozására pályázatot fog benyújtani.
Összességében a helyszíni vizsgálat alapján megállapítható volt, hogy a június eleji, példa nélküli árvízben a város közel nyolcvan százaléka került víz alá, házak tucatjai dőltek össze, vagy rongálódtak meg. Az önkormányzat a város polgáraival, önkéntesekkel, valamint a Máltai Szeretetszolgálattal együttműködve irányította a károk elhárítását, a segélyezést és az újjáépítést és több innovatív megoldással (munkacsoportok felállítása, adománykártya-rendszer) igyekezett megoldást találni a rendkívüli problémákra. A vizsgálatot végző munkatársaim azt tapasztalták, hogy a körülményekhez képest tervszerűen, három elosztóhelyen zajlik az adományok kiosztása, a pénzadományok egy elkülönített adományszámlára kerültek. A városban az ivóvíz és a közterületek fertőtlenítése, szúnyogirtás és a védőoltások beadása megtörtént, a kitelepített lakosság jelentős része már visszatérhetett. Az életveszélyessé vált épületek bontása viszonylag gyorsan megkezdődhetett, az önkormányzat a hosszadalmas, drága engedélyezési eljárás helyett soron kívül, költségmentesen adta ki a bontási határozatokat, ezzel összefüggésben pedig – egyes sajtóhírekkel ellentétben – bírságolásra nem került sor.
A feszült helyzetre, az egymásnak ellentmondó sajtóhírekre tekintettel néhány nappal a felsőzsolcai szemle után közleményben tájékoztattam a szélesebb nyilvánosságot az elsődleges megállapításokról. A közleményben hívtam fel a figyelmet arra, hogy további célzott és gyors kormányzati segítség szükséges. Figyelembe véve a Felsőzsolcát ért katasztrófa nagyságát, érdemes lenne egyedi elbírálásban részesíteni a várost. A közleményben utaltam arra is, hogy megfontolandó lehet, hogy a vis maior alapból a jogszabályok szerint járó támogatási előleg teljes összegét mielőbb bocsássák az önkormányzat rendelkezésére.
3. A Felsőzsolcán lefolytatott helyszíni vizsgálat fent részletezett tapasztalatai, az önkormányzat által rendelkezésre bocsátott információk alapján, annak érdekében, hogy a beadványokban felvetett problémákról, a jelenlegi helyzetről teljes képet kapjak, szükségessé vált további szervek írásbeli megkeresése. Az Obtv. 18. § (2) és (10) bekezdése alapján, az átfogó vizsgálat keretében a következő hatóságoktól kértem részletes tájékoztatást.
3.1. Az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság vezetőjétől és a környezetügyért felelős államtitkártól;
3.2.A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Védelmi Bizottság elnökétől és a Miskolci Helyi Védelmi Bizottság elnökétől;
3.3.A kormányzati tevékenység összehangolásáért felelős közigazgatási és igazságügyi minisztertől.

3.1 A megkeresésben, a Kis-Sajó, a Sajó és a Bódva folyók áradása következtében Felsőzsolcát és környékét ért katasztrófa kapcsán a következő kérdésekről kértem tájékoztatást az OKF főigazgatójától, valamint a Vidékfejlesztési Minisztérium környezetügyért felelős (a vízügyi igazgatóságok irányítását ellátó) államtitkárától:
·	Mely időponttól és milyen erőkkel vettek részt az irányítása alá tartozó szervek a Felsőzsolcát és környékét ért árvíz elleni védekezésben? Megfelelő erőforrások álltak-e a védekezésben részt vevő szervek rendelkezésre a védekezéshez?
·	Kapott-e, és ha igen, akkor mikor az OKF, illetve a vidékfejlesztési szaktárca bármilyen előrejelzést, előzetes tájékoztatást, információt arról, hogy példátlanul súlyos árvízi helyzet van kialakulóban, amely elöntéssel fenyegeti Felsőzsolcát? Ha nem, akkor milyen körülmények, kinek, mely szervnek az esetleges mulasztása vezetett az információhiányhoz?
·	Meglátásuk szerint a május hónapban bekövetkezett kisebb áradást követően lehetett-e számítani ilyen nagyságú, kiterjedtségű árvízre Felsőzsolcán?
·	Milyen időponttól vált egyértelművé a védekezésben részt vevő szervek számára, hogy Felsőzsolca városa (az épületek, vagyontárgyak, stb.) nem védhető tovább?
·	Mennyire volt hatékony az együttműködés a katasztrófavédelmi, a vízügyi szervek munkatársai, a védekezésbe bekapcsolódó Magyar Honvédség, valamint a felsőzsolcai önkormányzat, továbbá a helyi és megyei védelmi bizottság közt?
·	Meglátásuk szerint van-e jelenleg olyan szabályozási, jogszabályi probléma, hiányosság, vagy más körülmény, amely kifejezetten nehezítette, lassította vagy akadályozta a hatékony és gyors védekezési, kárelhárítási munkát?
·	Részt vettek-e a katasztrófavédelmi szervek, illetve az Észak-magyarországi Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság (ÉKÖVIZIG) szakemberei a közvetlen árvízi védekezést követő kárelhárítási munkákban Felsőzsolcán?
·	Álláspontjuk szerint rövidtávon milyen további lépések szükségesek feltétlenül annak érdekében, hogy a területen a későbbi hasonló katasztrófahelyzet megelőzhető, az árvíz kártételei mérsékelhetőek legyenek? 
·	Tett-e, illetve kíván-e tenni ezzel összefüggésben bármilyen javaslatot az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság, illetve bármilyen jogalkotási vagy más javaslatot – önállóan vagy más minisztériumokkal együttműködve – a Vidékfejlesztési Minisztérium?
3.1.1 Az OKF főigazgatója válaszában kiemelte, hogy a főigazgatóság már az árvízi felkészülés időszakában, 2010 februárjában felmérte a rendelkezésre álló erőket, eszközöket. Borsod-Abaúj-Zemplén megyében a védekezés májusi megkezdésekor elegendő erőforrás állt rendelkezésre. A védekezésben résztvevő erők létszáma csúcsidőszakban, 2010. június 05-én országosan megközelítette a 25.000 főt, ebből Borsod-Abaúj-Zemplén megyében 21.156 fő volt (vízügyi szervek, katasztrófavédelem és speciális mentők, tűzoltók, rendőrség, honvédség, pénzügyőrség, büntetés-végrehajtás, megalakított polgári védelmi szervezet, lakosság).
Felsőzsolcán a katasztrófavédelmi és tűzoltó erők létszáma folyamatosan változott, összesen 24 fő katasztrófavédelmi szakember dolgozott a védekezés időszakában a településen. A védekezést a tűzoltók 2010. június 4-én délelőtt kezdték meg Felsőzsolcán. 2010. június 5-én, az éjszaka folyamán a folyó a gáton átbukott, 8 utcát elöntött, a polgármester a megyei katasztrófavédelmi igazgatóságtól hajnali 2.30-kor kért további segítséget. A veszélyeztetett lakosság kimentése érdekében a Kormányzati Koordinációs Bizottság (a továbbiakban: KKB) Operatív Törzs vezetője odavezényelte a Fővárosi Központi Rendeltetésű Mentőszervezetet, éppen Edelénybe tartó egységeit. A 12 fős mentőcsapatot irányították át Felsőzsolcára, amely egy órával később megérkezett a helyszínre, ott pedig azonnal megkezdte az elárasztott házakból a lakosok mentését. A főigazgató válasza szerint 2010. június 5-én már a hajnali órákban bizonyossá vált, hogy a településen a házak, vagyontárgyak nem védhetők be teljes mértékig.
A főigazgató tájékoztatása szerint a KKB elnökének döntésének alapján a 2010. június 5-től az OKF hatósági főigazgató-helyettese a helyszínen hangolta össze a területi és helyi szervek katasztrófavédelmi feladatait. A legintenzívebb védekezési időszakban a katasztrófavédelem eszközeiből 107 szivattyú üzemelt, ezek egy részét más megyékből csoportosították át. A május-júniusi védekezés során az ország egészében készleteinkből 5,7 millió homokzsák, ebből BAZ megyében 3,4 millió került beépítésre. A védekezéshez a katasztrófavédelem készleteiből továbbá közel 106 ezer fáklyát, 2940 db csizmás védőnadrágot, 32 ezer négyzetméternyi védőfóliát és közel 3000 készlet ún. fektetőanyagot is biztosítottak. A főigazgató utalt arra is, hogy a kialakult helyzetben Felsőzsolcán a személyi és technikai eszközök – főként az átvezényléseknek és az átcsoportosításoknak köszönhetően – kellő számban rendelkezésre álltak.
A főigazgató tájékoztatott, hogy a Kis-Sajóval kapcsolatosan a katasztrófavédelem előrejelzéssel nem rendelkezett. A KKB Árvízvédekezési Munkabizottsága folyamatosan elemezte és értékelte a kialakult árvízi helyzetet, a vízügyi szakemberek gátszakadás esetére elkészítették azon települések listáját, melyeket részben vagy egészben elönthet a víz. 2010. június 4-én a vízügy által összeállított lista és az elárasztási térképek alapján a Hernád mentén fekvő 11 települést érintően a megyei operatív törzs elkészítette a lakosság teljes kitelepítésére vonatkozó terveket. A megyei katasztrófavédelmi igazgatóság az illetékes önkormányzatokkal együttműködve előkészítette az érintett lakosság ellátását, a szállítás megszervezését, gyülekezését, a lakosság riasztását és tájékoztatását. Az érintett polgármesterek faxon és e-mailben is megkapták az elöntési térképeket. A főigazgató válaszában leírta, hogy a Hernád menti tizenegy településen túl a vízügy további négy Bódva, illetve tizenkét Sajó menti települést jelölt ki, utóbbiak közt szerepelt Felsőzsolca is.
A főigazgató hangsúlyozta levelében, hogy az előrejelzések alapján ilyen mérvű áradásra nem lehetett számítani, a két hónap alatt országos átlagban 294 mm csapadék hullott, ekkora csapadék pedig a mérések kezdete óta két hónap alatt még nem fordult elő hazánkban. A szinte folyamatos csapadéktevékenységre jellemző, hogy májusban és júniusban az előzetes adatok szerint mindössze tizenhárom olyan nap volt, amikor a lehulló csapadék mennyisége az országban nem érte el valahol az 5 mm-t. 2010. május 15. és 18. között egyes területeken a havi csapadékhozam kétszeresét, háromszorosát is mérték, a csapadékmennyiség több helyen a 200 mm-t is meghaladta, ami rekordot jelent. A főigazgató kiemelte, hogy a folyamatos esőzések magasan tartották a talajvízszintet, egyes körzetekben heves villámáradásokhoz is vezettek. Több helyen, ahol eddig még soha nem volt ilyen esemény, helyi vízkár alakult ki. A helyzet súlyosságát mutatta, hogy 2010 májusában és júniusában a Kormány az ország 11 megyéjében hirdetett ki veszélyhelyzetet, és országosan összesen 842 településen, ezen belül Borsod-Abaúj-Zemplén megyében 208 településen került sor árvízi vagy belvízi védekezésre.
A főigazgató az együttműködéssel kapcsolatos kérdésre válaszolva írta, hogy az érintett szervezetek között az együttműködés már a felkészülés időszakában folyamatos volt. Az OKF a Vízügyi és Környezetvédelmi Központi Igazgatóság, a rendőrség, valamint a Magyar Honvédség szakembereinek bevonásával 2010. február 19-től március 5-ig három alkalommal tartottak egyeztető megbeszéléseket, melyeket mindhárom esetben sajtótájékoztató és az utolsót technikai szemle követett. A védekezés időszakában kormányzati irányítással, a Kormányzati Koordinációs Bizottság (KKB) ás munkaszerveinek közreműködésével a vízügyi szervek, a katasztrófavédelmi és más rendvédelmi szervek, ágazatok, a Magyar Honvédség, az önkormányzatok, a civil és karitatív szervezetek, a gazdálkodó egységek között az együttműködés megfelelő, hatékony volt. A védekezésben érintett szervek folyamatosan szakembert biztosítottak a központi területi és a helyi operatív törzsekbe, védekezési munkabizottságokba, illetve saját szervezeteiknél 24 órás szolgálattal folyamatosan biztosították az információáramlást és az együttműködést.
A főigazgató meglátása szerint a katasztrófák elleni védekezés irányításáról, szervezetéről és a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek elleni védekezésről szóló törvény valamint a polgári védelemről szóló törvény korszerűsítése és felülvizsgálata időszerűvé vált. Különösen fontos volna az egyszemélyi vezetés, a szilárd központi irányítás, a szervezetek alkalmazhatósága, pénzügyi ellátottság, technikai felszereltség, önkormányzati vezetők felkészítése, nagyobb követelmények támasztása, a felelősség kérdésének egyértelmű megfogalmazása. A főigazgató szerint a 2010. május-júniusi árvízi tapasztalatok alapján célszerű felülvizsgálni a katasztrófák elleni védekezést szabályozó jogi normákat. Egyértelmű jogszabályi környezet szükséges az eredményes és operatív döntések meghozatalához katasztrófavédelmi törvénycsomag keretében. Ezzel kapcsolatban felhívta a figyelmet, hogy a jogi normák kidolgozására az érintettek bevonásával munkacsoport alakult a főigazgatóságon.
A főigazgató tájékoztatott, hogy a megyei katasztrófavédelmi igazgatóság a vis maior eljárás lebonyolításában többször nyújtott segítséget a pályázatok szabályos elkészítéséhez. A hivatásos önkormányzati tűzoltóságok az árvíz levonulását követően is a településen szivattyúzási feladatokat láttak el. A megyei katasztrófavédelmi igazgatóság öt, a Hernád, a Sajó, illetve a Bódva folyók mentén fekvő településen segített megszervezni az önkéntes foglalkoztatást a felajánló kérésére. A megyei katasztrófavédelmi igazgatóság napi kapcsolatban állt és együttműködött az ANTSZ-szel a szúnyogirtás és fertőtlenítés koordinálásának érdekében.
Végül a főigazgató tájékoztatott arról is, hogy a hasonló események elkerülése érdekében szükségesnek tartja a regionális meteorológiai előrejelzési rendszer mellett a kistérségi előrejelzési feltételek megteremtését az ország teljes területére. Ezzel párhuzamosan célszerű a vízügyi előrejelzési rendszer bővítése, korszerűsítése is. Kiemelte, hogy a katasztrófavédelem közreműködik a települések ár- és belvíz veszélyeztetettségi besorolásáról szóló 18/2003. (XII. 9.) KvVM-BM közös rendelet módosításában, illetve a nagyvízi medrek jogi helyzetének rendezésében, az érintett települések listájának közös meghatározásában. A főigazgatóság támogatja továbbá a vízkár-elhárítási tervek hiánya szankcionálásának, illetve ellenőrzési jogkörének jogszabályi alapjainak megteremtését. Rámutatott arra, hogy nagyobb figyelmet kívánnak fordítani a polgármesterek, települési vezetők, képviselő testületi tagok, városüzemeltetési szolgáltatók felkészítésére, a gyakorlások, végrehajtási gyakorlatok megszervezésére, ehhez a szükséges költségvetés megteremtésére. A tervkészítési kötelezettséget bővíteni kívánják, így minden veszélyeztetett településen meg tudják majd követelni a reális veszélyeztetettségre történő megfelelő felkészülést.
Tájékoztatása szerint az önkormányzati védekezés érdekében a katasztrófavédelem a vízügyi normák figyelembevételével a meglévő ár- és belvízi védekezésben résztvevők részére kialakított normatívákat felülvizsgálja, a polgári védelmi kötelezettség alapján létrehozott szervezetek, önkéntesek részére normatívát dolgoz ki. Az önkormányzatok önerős védekezés hatékonyságának növelése érdekében, a vízügyi szervekkel együttműködésben felülvizsgálják a települések vízkár-elhárítási terveit, intézkednek a hiányosságok pótlására, egyeztetnek a polgármesterek éves felkészítési tematikájának kialakításakor, összehangoljuk a képzéseket, együttes törzsvezetési, végrehajtási gyakorlatokat tervezünk. Felülvizsgálják továbbá a védekezés során felhasználható induló készleteket, a beszállítói előszerződéseket, szállítóeszközök, munkagépek lebiztosításának helyzetét, pontosítjuk a homokbányákról készített kimutatásokat. Végül pedig a határon átnyúló veszélyek megelőzése, a védekezés hatékonysága érdekében továbbra is folyamatos kapcsolatot tartanak a szomszédos országok illetékes szerveivel.
3.1.2 A Vidékfejlesztési Minisztérium vízügyért felelős helyettes államtitkára válaszában arról tájékoztatott, hogy a Felsőzsolcára vízkár-elhárítási tevékenység segítésére, kirendelt műszaki irányítóként 2010. június 3-től a társ vízügyi igazgatóságoktól 9 főt, 2010. június 5-től az ÉKÖVIZIG Lokalizációs Szakcsoportjából további 2 fő vízügyi műszaki munkatársat vezényeltek ki. A védekezéshez már 2010 májusában is 30 ezer darab homokzsákot biztosított térítésmentesen az EKÖVIZIG, melyet június 4-től további 35 ezer darab homokzsák kiszállítása követte. A helyettes államtitkár tájékoztatása szerint, miután a településre betört a víz és elöntötte a település jelentős részét, a lokalizációs csoport feladata a víz szabályozott és minél gyorsabb levezetése volt, amely érdekében az önkormányzattal, a katasztrófavédelem ás a tűzoltóság szakembereivel közösen együttműködve dolgoztak. A város melletti Sajó védvonal az élet- és vagyonbiztonság megóvása, illetve az döntések mérséklése érdekében hét helyen került megbontásra, amelyeken keresztül lehetőség nyílt arra, hogy a víz egy részét gravitációs úton vezessék el, ezeket a töltésátvágásokat később az EKÖVIZIG állította helyre. Az EKÖVIZIG részéről összesen 11 db nagyteljesítményű szivattyú telepített Felsőzsolcára a víztelenítés érdekében, a vízkár-elhárítási munkák csúcsidőszakában több mint 50 fő vízügyi dolgozó segítette az önkormányzati védekezést.
A helyettes államtitkár kiemelte válaszában, hogy a Sajó és a Bódva völgyében kialakult rendkívüli árvízi helyzet együttesen befolyásolta a Felsőzsolca térségében bekövetkező árvízi elöntést. Az Országos Meteorológiai Szolgálat és az Észak-magyarországi Környezetvédelmi és Vízügyi Igazgatóság Vízrajzi és Monitoring Csoportja a kialakult és várható hidrometeorológiai helyzetről folyamatos tájékoztatást készített, amelyet az EKÖVIZIG védelemvezetésének és a megyei védelmi bizottságnak is megküldött. A helyettes államtitkár szerint Felsőzsolca város védelemvezetése az illetékes helyi védelmi bizottságon keresztül „vélhetően” rendelkezett információval a levonuló rendkívüli árhullámokról. A szaktárca véleménye – hasonlóan az OKF főigazgatójához – az volt, hogy a Felsőzsolca térségében kialakult elöntés mértéke előre nem volt látható. A kialakult rendkívüli helyzetre tekintettel először 2010. május 17-én 18:00-tól a Kormány veszélyhelyzetet hirdetett Borsod-Abaúj-Zemplén megyére, valamint a Hernádon, a Sajón, és az állami védvonalakkal nem védett Bódván rendkívüli árvízvédelmi készültség került elrendelése. 2010. június 2-án 18:00-tól a Kormány döntése alapján másodszor is veszélyhelyzet hirdettek ki a megyére. A Hernádra és a Sajóra, valamint az állami védvonalakkal nem védett Bódvára pedig ekkor ismét rendkívüli árvízvédelmi készültséget rendelt el az EKÖVIZIG.
A helyettes államtitkár válaszában utalt arra, hogy 2010. május-júniusában Magyarország fölött két ciklon alakult ki, amelyek egymást követő előfordulása igen ritka meteorológiai eseménynek minősíthető. Rendkívüli csapadékok hullottak — többek között — a Sajó és a Bódva vízgyűjtőjén, a matematikai-statisztikai vizsgálatok szerint a havi csapadékösszegek átlagos visszatérési ideje ebben a térségben meghaladta a 200 évet. A szaktárca is megerősítette, hogy a vízgyűjtő területek megelőző nedvességi állapota kedvező feltételeket teremtett a május-júniusi árhullámok kialakulásához, a lehulló csapadék átlagosat lényegesen meghaladó hányadának lefolyásához. A 2010. évi árhullámok a Sajó-Bódva vízrendszerében minden korábbi rekordot megdöntöttek. A Sajó nyílt árterébe a méretezésinek tekintett 1974. évi helyzethez viszonyítva május közepén kb. annak megfelelő, míg június elején az akkori vízhozamnak több mint a kétszerese vonult le. Így a júniusi rendkívüli árhullám levonulására – a statisztikai adatokat figyelembe véve – számítani előre nem lehetett.
A helyettes államtitkár válasza alapján a megyei védelmi bizottsággal az együttműködés példaértékű volt, a kiépített személyes, napi kapcsolat hatékony együttműködést tett lehetővé segítve a vízkár-elhárítási munkák hatékony koordinálását. Az ÉKÖVIZIG védelemvezetése a megyei védelmi bizottság számára valamennyi ülésen tájékoztatást adott a kialakult és várható árvízi helyzetről. A folyamatosan és rendkívül gyorsan változó hidrológiai, meteorológiai illetve vízkár-elhárítási eseményekről az EKÖVIZIG naponta többször telefonon és email útján is információt nyújtott a védelmi iroda számára. A helyettes államtitkár utalt arra is, hogy mind a honvédséggel, mind a rendőrséggel példás együttműködés alakult ki, mindvégig elérhető, vezényelhető, hatékony beavatkozó létszámot és technikát képviseltek. A koordinálást ellátó összekötőkkel jó munkakapcsolat alakult ki, a védelmi központban történő folyamatos jelenlétük, informáltságuk, segítőkészségük nem hagyott kívánnivalót maga után. A rendőri szervekkel szintén közvetlen, hatékony munkakapcsolat alakult ki: kérésre azonnal intézkedtek és biztosították a hatékony munkavégzés feltételeit a rendkívüli árvíz elleni védekezésben.
A helyettes államtitkár súlyos hiányosságnak tartja, hogy Felsőzsolca város nem rendelkezett vízkár-elhárítási tervvel annak ellenére, hogy ennek elkészítése érdekében az EKÖVIZIG-től térítésmentesen koordinált vízügyi szakvéleményt kaptak. A helyettes államtitkár azt is megjegyezte válaszában, hogy a vízügyi szervek az elmúlt években jelentős erőfeszítéseket tettek a védelmi tervek elkészítése, ezen keresztül a helyi önkormányzatok védekezési felkészültségének javítása érdekében. Az EKÖVIZIG eljárt az illetékes védelmi iroda felé kérve az egyes önkormányzatok felhívására, elkészítette az egységes védelmi terv tartalmi metodikáját, felajánlva az előzőekben is említett térítésmentes koordinált vízügyi szakvélemények elkészítését és megadását. Az EKÖVIZIG a vízügyi szakvéleményeket a működési területére eső valamennyi erre igényt tartó önkormányzat részére kidolgozta és megküldte. A helyettes államtitkár szerint a megváltozott árvízi levonulási viszonyok, valamint a szélsőséges hidrometeorológiai körülmények, minden eddigit meghaladó vízhozamok rámutattak arra, hogy a folyó nagyvízi medrében történő beavatkozások felülvizsgálata, részletes hidraulikai modell elkészítésével szükségszerű. A modellezés, és azzal együtt a vizsgálat lefolytatása folyamatban van. A helyettes államtitkár kiemelte, hogy az állami, illetve önkormányzati védekezés rendszerét, annak szabályozását ágazati szinten kell felülvizsgálni és kialakítani: a vízügyi ágazat beavatkozása az önkormányzati vízkár-elhárítási munkák irányításába, szervezésébe és annak finanszírozásába példa nélküli volt, jogszabályi megjelenítése a jövőbeni feladatok pontos lehatárolásánál elengedhetetlen.
A megelőzéshez szükséges lépésekkel kapcsolatban a helyettes államtitkár hangsúlyozta, hogy el kell végezni a 2010-ben levonult rendkívüli árhullámok részletes hidrológiai vizsgálatát, modellezését, meg kell határozni az új tervezési szinteket, vízhozamokat, ez a modellezési munka tájékoztatása szerint jelenleg is folyamatban van. Meg kell valósítani a Bódva-völgy árvíz-mentesítési koncepció-tervében előirányzott fejlesztéseket: három árvízi szükségtározó, árvízcsúcs csökkentő tározó-, illetve hét záportározó építését, továbbá el kell végezni a meglévő M30-as autópálya csomópont megépítése során elmaradt, az EKÖVIZIG által javasolt beavatkozásokat. Mindezeken felül új ártéri hídnyílások építése szükséges a 3-as főközlekedési út és az új felsőzsolcai bekötőút alatt, vízlevezető vápát kell kialakítani a Kis-Sajó völgyében, a hasonló árvizeknél jelentkező vízhozam levezetésére. A szaktárca úgy látja, hogy a régi felsőzsolcai bekötőutat el kell bontani, terepszintre le kell süllyeszteni, a Miskolc-Felsőzsolca vasút alatti meglévő hídnyílást tovább kell bővíteni, illetve szükség esetén új hidat kell építeni. Települési körtöltések építése szükséges továbbá Sajóecseg, Sajóvámos, Sajósenye, Sajópálfala, Arnót, Felsőzsolca és Miskolc Csorba-telep körül. Végül pedig szükséges a nagyvízi medrek, a parti sávok, a vízjárta, valamint a fakadó vizek által veszélyeztetett területek használatáról és hasznosításáról, valamint a nyári gátak által védett területek értékének csökkenésével kapcsolatos eljárásról szóló 21/2006. (I. 31.) Korm. rendelet felülvizsgálata, módosítása.
3.2 A megkeresésben – a bizottságok által hozott releváns határozatok, jegyzőkönyvek másolatának egyidejű megküldése mellett – a Felsőzsolcát és környékét ért katasztrófával kapcsolatban a következő kérdésekről kértem tájékoztatást a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Védelmi Bizottság, illetve a Miskolc Helyi Védelmi Bizottság elnökétől:
·	Mely időponttól ülésezett, és összesen hány ülést tartottak a kialakult árvízi helyzettel kapcsolatban a bizottságok?
·	Kaptak-e, és ha igen, akkor mikor a bizottságok bármilyen előrejelzést, előzetes tájékoztatást, információt arról, hogy példátlanul súlyos árvízi helyzet van kialakulóban a Kis-Sajón, amely elöntéssel fenyegeti a várost és környékét? Ha nem, akkor álláspontja szerint milyen körülmények, kinek, mely szervnek az esetleges mulasztása vezetett az esetleges információhiányhoz?
·	Meglátásuk szerint a május hónapban bekövetkezett kisebb áradást követően lehetett-e számítani ilyen nagyságú vízmennyiség levonulására a területen, illetve ennek következtében ilyen kiterjedtségű árvízre Felsőzsolcán?
·	Mennyire volt hatékony az együttműködés a bizottságok, a vízügyi és a katasztrófavédelmi szervek, a védekezésbe bekapcsolódó Magyar Honvédség, valamint Felsőzsolca Város Önkormányzata között?
·	Meglátásuk szerint van-e jelenleg olyan szabályozási, jogszabályi probléma, hiányosság, vagy más körülmény, amely kifejezetten nehezítette, lassította vagy akadályozta a hatékony és gyors védekezési, kárelhárítási munkát?
·	Álláspontjuk szerint rövid- és hosszútávon milyen további lépések szükségesek annak érdekében, hogy a területen a későbbi hasonló katasztrófahelyzet megelőzhető, az árvíz kártételei mérsékelhetőek legyenek? Tettek-e, illetve kívánnak-e tenni ezzel összefüggésben bármilyen javaslatot a bizottságok?

3.2.1 A Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Védelmi Bizottság elnöke válaszában arról tájékoztatott, hogy 2010. május 12-én értesültek a VITUKI előrejelzéséről, amelyet az ÉKÖVIZIG Igazgatója jelentett, és amelyben olyan mérvű árvizet prognosztizált, mely jelentősen meghaladta az addigi valamennyi veszélyhelyzetet. Az információk nyomán a bizottság titkára és helyettese a Honvédelmi Minisztérium Védelmi Hivatal által tartott továbbképzést megszakítva május 13-án hazautazott, és kijuttatták a feladatot a felkészülésre, a már korábbi, hasonló céllal kiadott elnöki intézkedés végrehajtására. A 2010. május 14-24, valamint a 2010. június 1-17-ig terjedő ár- és belvízvédekezés során a Borsod-Abaúj-Zemplén. Megyei Védelmi Bizottság 2010. május 14-én, 15-én és 17-én is ülésezett, majd 2010. június 5-én, 7-én, 12-én és 18-án is rendkívüli üléseket tartott, intézkedéseket fogalmazott meg és határozatokat hozott.
A megyei védelmi bizottság elnökének tájékoztatása szerint konkrétan a Kis-Sajóra vonatkozóan nem kaptak tájékoztatást, de ezt a folyót vizsgálati szempontból nem is lehet kiragadni a többi, egyszerre, rendkívüli mértékben áradó folyók, patakok, vízfolyások közül. A megyében kialakult, és várható árvízi helyzetről a bizottság valamennyi bizottsági ülésen tájékoztatást kapott az EKÖVIZIG védelemvezetésétől a folyamatosan és rendkívül gyorsan változó hidrológiai, meteorológiai, illetve vízkár-elhárítási eseményekről. Ezen túl napi rendszerességgel többször telefonon és e-mailben is információt nyújtott az EKÖVÍZIG a bizottság számára. Az elnök is kiemeli válaszában, hogy a kialakult rendkívüli helyzetre tekintettel 2010. május 17-én, majd 2010. június 2-án – a megyei védelmi bizottság kérésére – a Kormány veszélyhelyzetet hirdetett ki a megye területére, valamint a Hernádon, a Sajón és a Bódván rendkívüli árvízvédelmi készültséget rendeltek el. A kérdésekkel kapcsolatban az elnök is beszámolt a 2010 májusában és júniusában tapasztalt rendkívüli csapadékmennyiség okozta problémákról, valamint ennek nyomán a példátlan nagyságú vízhozamról.
Az elnök tájékoztatott, hogy a két árvíz kapcsán a fenti bizottsági üléseken hozott határozatokkal, az megyei védelmi bizottság állandó tagjai és a védekezésben részt vevő együttműködő vezetők javaslatainak meghallgatásával, azt figyelembe véve intézkedések kiadásával folyamatosan vezette és irányította az árvízi védekezést, és mentési munkákat. A vezetés, irányítás mindvégig folyamatos volt, a napi jelentések időben elkészültek, azt az előírt vezetési szintekre felterjesztették. A települési önkormányzatok felé az intézkedések kiadása a helyi védelmi bizottságokon keresztül történt. Tájékoztatása szerint az ÉKÖVIZIG és a megyei védelmi bizottság között az együttműködés példaértékű volt: a kiépített személyes, napi kapcsolat közvetlen együttműködést tett lehetővé segítve a vízkár-elhárítási munkák hatékony koordinálását. Az elnök szerint árvízi védekezés időszakában nem tapasztalt akadályt, problémát jelentő jogszabályi hiányosságot. A megyei védelmi bizottsági elnöke a javaslatok között – a szaktárcával egybehangzóan – elsődlegesen azt említette, hogy a megváltozott árvízi levonulási viszonyok, valamint a szélsőséges hidrometeorológiai körülmények, minden eddigit meghaladó vízhozamok miatt a folyó nagyvízi medrében történő beavatkozások felülvizsgálata, részletes hidraulikai modell elkészítésével szükségszerű. A modellezés, és azzal együtt a vizsgálat lefolytatása folyamatban van. 
3.2.2 A Miskolcon működő Helyi Védelmi Bizottság elnöke válaszában arról tájékoztatott, hogy a bizottság a májusi rendkívüli időjárás és Szinva árvíz kezdetétől – 2010. május 6. napjától – folyamatosan ülésezett. A tájékoztatás szerint a rendkívüli időjárás okozta esemény kezdetétől elrendelte a folyamatos polgári védelmi alkalmazást, valamint a napi kétszeri bizottsági koordinációs ülést, melyre meghívta és berendelte az aktuális feladatokban résztvevő polgári szervek és civil szervezetek vezetőit: a rendszert a visszatelepítés végéig fenntartotta. A válaszban utalt arra is az elnök, hogy – tekintettel arra, hogy a Felsőzsolcát is elöntő árvizet megelőző esőzés előtt a bizottság már tartott ülést – a kárelhárításban közreműködő szervek összehangolt munkát tudtak végezni a megyeszékhely közigazgatási határán belül. Az elnök válaszában leírta, hogy a bizottság információt a Megyei Védelmi Bizottság és a megyei katasztrófavédelmi igazgatóság útján kapott, de ezekben a dokumentumokban csak általános információkat kaptam az árvízi helyzetről, így a Kis-Sajó vonatkozásában előrejelzés, elemzés, hidrogeológiai helyzetkép nem jutott el a bizottsághoz. Az elnök felhívta a figyelmet arra, hogy a Felsőzsolcát is elöntő esőzéseket megelőzően a Miskolci Hivatásos Önkormányzati Tűzoltóság az interneten és más információs csatornákon adott időjárás előrejelző rendszereken keresztül tájékozódott a várható időjárási helyzet lehetséges következményeiről, az ezt megelőző időszakban történt hasonló, csak lokálisabban jelentkező káresetek okán. 
Az elnök problémaként említi, hogy az elöntés közvetlen időszakában a bizottság és Felsőzsolca önkormányzatának vezetése többször kért az ÉKÖVIZIG-től és a megyei védelmi bizottságtól részletes elöntési modellt, hidrogeológiai előrejelzést, vízszint-emelkedési előrejelzést, azonban pontos információkat nem kaptak. Így adatokat az interneten keresztül, közvetlenül az ÉKÖVIZIG honlapjáról szerzett. A helyi védelmi bizottság elnöke szerint az árvizek és helyi vízkárok előrejelzése szakmai feladat, a helyi védelmi bizottságnak semmilyen szak-, humánerőforrása és felszerelései nincsenek, ezért csak az erre hivatott szervek előrejelzéseire számíthat, ennek elmaradása okán nem számítottak ilyen nagyságú vízmennyiség levonulására. 
Az elnök egyáltalán nem osztotta sem az OKF főigazgatójának, sem pedig a szaktárcának az álláspontját az együttműködés színvonalával kapcsolatban: tapasztalata szerint ugyanis az árvízi katasztrófa következményeinek elhárításában résztvevő szervek közötti együttműködés rendkívül nehezen és akadozva történt, melynek oka egyrészt a jelentős számban megalakított vezető szervezet és az idevezényelt, helyi tapasztalattal nem bíró szakemberek alkalmazása volt. Nagyon sokszor a helyi védelmi bizottságot megkerülve, közvetlenül próbálták irányítani a településeken dolgozókat, nem koordinálva, az információt nem eljuttatva tettek ellentmondó intézkedéseket. Az elnök szerint ezt még erősítette a Miskolci Polgári Védelmi Kirendeltség alacsony létszáma, ami ellen a Helyi Védelmi Bizottság elnöke többször is tiltakozott az elöljáró szerveiknél.
Az elnök fenti vélemények alátámasztására példaként említette az arnóti és zsolcai körforgó közötti védekezés esetét. Tájékoztatása szerint az első Sajón levonuló árvíz időszakában a helyi védelmi bizottság, azaz konkrétan Miskolc város erői védekeztek az arnóti és a zsolcai körforgó között, elvezetve a közvetlen veszélyeztetettséget, és a miskolci körforgón és az Auchan áruház közötti átereszen és közvetlenül átzúduló víz az M3-as túloldalán Felsőzsolca települést nem veszélyeztetve került vissza a Sajó öblözetébe. A bizottság máig sem érti, hogy mi volt az oka, hogy a már bevált védelmi intézkedését egyszerűen megváltoztatták és nem került a két körforgó közötti magasan fekvő területen elrendelve a védekezés, hanem a település határában, majd másfél méterrel mélyebben fekvő területen határozták meg a védekezést a kirendelt vízügyi szakértők. Az elnök utalt arra, hogy az akkori válasz az volt, hogy a helyi védelmi bizottság nem védekezhet a közúti igazgatóság területén, a város közigazgatási területén kívül. Az elnök szerint az utólagos, sajtóban megjelent számítások szerint az öblözetben mintegy 30 százalékkal több víz volt, mint az első árvíz idején, így a fenti 60-70 cm-es homokzsákgátra maximum 2-3 sort kellett volna rakni Felsőzsolca sikeres védekezéséhez. Az elnök kiemelte, hogy a súlyos helyzet kialakulásához több rendszer (katasztrófavédelem, katonai igazgatás és árvízvédelem) szabályozási anomáliái járultak hozzá, bizonyítottá vált az az elv, hogy rendkívüli helyzetben csak az „egyutas információ” cserére irányuló parancsirányítási rendszer a hatékony.
A kapott tájékoztatás szerint maga a bizottság és a Miskolci Hivatásos Önkormányzati Tűzoltóság közötti együttműködés kapcsán elmondható, hogy a tűzoltóság a bizottság és a jogszabályok által meghatározott kárelhárítási feladatokat végezte el, melyek annyiban különböztek a korábbi időszakhoz képest, hogy lényegesen nagyobb területen egy időben jelentkeztek. A tűzoltóság számára meghatározott életmentési, és a kárelhárítást segítő tevékenységet működési területének csak egy részén tudta ellátni. Az elnök kiemelte válaszában, hogy Miskolc közigazgatási területén alapvetően jó és hatékony volt a társszervek közötti együttműködés, míg a Felsőzsolcát elöntő áradás kapcsán tetten érhető volt az a körülmény, hogy a Kis-Sajó áradásának irányított elvezetésére nem volt előzetes terv, illetőleg a víz áramlásának iránya is meglepetésszerű helyzeteket okozott.
A jövőbeni megelőzéssel kapcsolatosan az elnök utalt arra, hogy jelenleg a válságkezelés mindenhol a világon a megelőzés-felkészülés, válaszreagálás, kárenyhítés-helyreállítás hármas feladatrendszerére épül. Meglátása szerint a magyar rendszer – a törzsvezetés és a polgári védelmi tervezési rendszer – még a korszerű harcászat követelményeinek sem felel meg, de helyi katasztrófa válságkezelésre végképp alkalmatlan. A szakmai vezetési struktúra mellőz minden ésszerűséget, hiszen a legkisebb erőforrások (humán és gazdasági) nem a feladatrendszer helyi szintjén vannak. Problémának tarja, hogy a polgári védelmi kirendeltségek és irodák állománya lassan „bűnbaknak” tekinthető, hisz az állam – mulasztásos törvénysértéssel – nem látja el a feladathoz szükséges erőforrásokkal. Megyei és országos szinten jóval több szakember található, akik a helyi munkák vezetésével, adatainak ellenőrzésével foglalják el magukat. Jellemzőnek tarja, hogy közel azonos feladatrendszerrel működik a Megyei Védelmi Bizottság titkársága, ahol elméletben a helyi védelmi bizottságoktól és a polgármesterektől várják a jelentéseket, de gyakorlatban számukra is a polgári védelmi kirendeltségnek kell adatot biztosítani.
Az elnök szerint a rendszer sarokpontja a kirendeltség és az iroda, hiszen csak rajtuk keresztül folyik információáramlás és vezetésirányítás. A polgármesterek felelősségkörébe tartozó rendszer alapköve, a polgári védelmi kirendeltség azonban – a jogszabályokkal ellentétesen – az önkormányzat kegyelemkenyerén él. Így meglátása szerint elmondható, hogy a források nemhogy a fejlődéshez, de szinthez tartáshoz sem elegendőek, a hibákat a Helyi Védelmi Bizottság minden fórumon számtalanszor jelentette. Válaszában végül leírja azt is, hogy a munka másik alapelve a veszélyelemzés, ami a tervezés alapja kellene, hogy legyen, de a gyakorlatban soha nem jutnak el oda, hogy a veszélyforrások hatását elemezzék és hozzárendeljék a védelmi intézkedéseket és az erőket, eszközöket. A munka nagy részét ugyanis „a felesleges adminisztráció teszi ki, ami csak a felsőbb szintek íróasztalainak igazolását jelenti”.
3.3 A megkeresésben kértem a kormányzati tevékenység összehangolásáért felelős közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a Felsőzsolcát ért súlyos, példa nélküli katasztrófa következményeinek kezelésével, a magán és közvagyonban esett jelentős anyagi károk rendezésével, az újjáépítéséhez nyújtott állami segítséggel, a térségben a további árvízi katasztrófák hatékony megelőzésével kapcsolatban megtett vagy tenni kívánt kormányzati intézkedésekről és döntésekről, valamint az ezekhez biztosított állami forrásokról, támogatásokról adjon részletes tájékoztatást.
A közigazgatási és igazságügyi miniszter a megkereséssel összefüggésben arról tájékoztatott, hogy a katasztrófa következményeinek kezelése során a Kormány elsődleges feladatának a védekezés megszervezését tekintette, melyet külön miniszteri biztosként irányított. A miniszteri biztos az Országos Katasztrófavédelmi főigazgatójaként intézkedéseket adott ki a hivatásos katasztrófavédelmi szervek ár- és belvízvédelmi tevékenységének aktuális szabályozására, valamint utasításokban biztosította a megyei igazgatóságok és a tűzoltóságok számára a személyi állomány átcsoportosítását és a rendkívüli készenléti szolgálatot. A miniszter tájékoztatása szerint a Kormány a Felsőzsolcát sújtó katasztrófa elleni védekezés során kiemelt szempontként kezelte a lakosság hiteles tájékoztatását. A kitelepítések és befogadások megtervezése, megszervezése mindvégig folyamatos volt, a vízügyi előrejelzések alapján a veszélyeztetett lakosság kitelepítésre került, a befogadási helyeken az elhelyezés, az egészségügyi és élelmezési ellátás biztosított volt.
A miniszter válaszában kiemelte, hogy a magán- és közvagyonban esett jelentős anyagi károk rendezésére, illetve az újjáépítéshez nyújtott állami segítség jogi alapjaként a Kormány a 2010. május-június hónapokban kihirdetett veszélyhelyzetek időszakában felmerült védekezési költségekről és károk enyhítéséről szóló 1148/2010. (VII. 8.) Korm. határozatban döntött a magántulajdonú lakóingatlanok tulajdonosai részére nyújtott állami kárenyhítésről, egyben felkérte a karitatív szervezeteket a segítségnyújtásra. A miniszter tájékoztatott, hogy Felsőzsolca település 1 milliárd 656 millió forint települési keretösszeggel rendelkezik, ebből a kárenyhítés első ütemében a 2010. augusztus 17-én született belügyminiszteri döntés értelmében a Belügyminisztérium Önkormányzati Gazdasági Főosztálya 920 millió forintot utalt a település részére. A karitatív szervezetek segítségnyújtásának eredményeként további kétmilliárd forint állt rendelkezésre a károsultak megsegítésére.  Az OKF a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Katasztrófavédelmi Igazgatóságon telepítette a „zöld” e-mail címet, amely fogadta a személyi és tárgyi térítésmentes felajánlásokat az árvíz által sújtott települések megsegítése érdekében.
A válaszban utalt arra a miniszter, hogy a kormányhatározatnak megfelelően a károsultak építkezés, illetve lakásvásárlás formájában vehették igénybe az állami támogatást. A 2010. október 21-i állapot szerint Felsőzsolca településen az érintett 183 fő kárenyhítésre jogosult közül 36 fő nem vette igénybe a támogatást, 16 nem volt jogosult rá, 5 fő pedig még nem adott be kérelmet. Az OKF főigazgatója 19 további ingatlan központi kárenyhítését engedélyezte a települési keretösszeg terhére. Így ténylegesen 137 fő károsult részesült a központi kárenyhítésben, a tájékoztatás időpontjáig (azaz 2010. november 11-éig) 22 adásvételi szerződést kötöttek meg, továbbá 166 bontási engedélyt és 40 hatósági bizonyítványt adtak ki az összedőlt lakóingatlanokról, 119 lakóház már elbontásra is került. 94 esetben adtak ki építési engedélyt, 74 esetben elkezdődött a lakóingatlanok újjáépítése.
A miniszter tájékoztatott arról is, hogy Felsőzsolca Város Önkormányzat jegyzőjének 2010. novemberi adatai szerint az építkezések jó ütemben haladnak, kb. 70 százalékos készültségi fokban állnak, erről a kivitelezők már be is nyújtották a részszámlákat. A Kormány felkérésére az érintett települések önkormányzatai az adományok felhasználását – a teljes átláthatóság érdekében – a legszélesebb nyilvánosság biztosításával végezték. A magántulajdonú lakóingatlanok kárenyhítése ügyében kiemelendő a biztosításból megtérülő összeg, emiatt a kárenyhítés során a Magyar Biztosítók Szövetségével (MABISZ) a kapcsolattartás folyamatos volt, valamint az OKF és a MABISZ között együttműködési megállapodás is született. Az önkormányzati tulajdonban keletkezett károk enyhítésére – pályázat útján – a vis maior tartalék felhasználásának részletes szabályairól szóló 8/2010. (I. 28.) Korm. rendelet biztosít lehetőséget.
A miniszter válaszában leírta azt is, hogy az újjáépítéshez biztosított állami kárenyhítésen kívül a kormányhatározat mellett a 2010. május-június hónapokban kihirdetett veszélyhelyzetek által érintett Borsod-Abaúj-Zemplén megyei önkormányzatok tevékenységének támogatásáról szóló 5/2010. (VII. 28.) BM-KIM együttes utasítást adtak ki, amely kötelezte a Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Közigazgatási Hivatal vezetőjét, hogy működjön együtt az érintett önkormányzatokkal, segítse elő az önkormányzatok munkáját, működjön közre az önkormányzati rendeletek és egyéb döntések meghozatalában, és az érintett lakosság tájékoztatásában. Az utasítás feladatul szabta, hogy a hivatalvezető az építési ügyekért felelős helyettes államtitkár segítségével szorgalmazza az építésügyi hatósági ügyek soron kívüli intézését.
A miniszteri tájékoztatás szerint Felsőzsolcán az építkezések ütemterv szerinti végrehajtásának ellenőrzése folyamatos, három bizottság részvételével (a bizottságok egy építészből és egy katasztrófavédelmi szakemberből állnak) zajlottak. A megyei katasztrófavédelmi igazgatóság heti rendszerességgel ellenőrizte a támogatások igénybevételét és az építkezések alakulását. Az utasításnak megfelelően az OKF főigazgatója gondoskodott arról, hogy az érintett megyei katasztrófavédelmi igazgatóság ismereteivel segítse a hivatalvezetőt, az országos rendőrfőkapitánynak pedig kiemelt figyelmet kellett fordítania az érintett települések közbiztonságának fenntartására. A végrehajtott feladatokról a hivatalvezető jelentést készített, melyet hetenként az OKF útján felterjesztett a belügyminiszter, valamint a közigazgatási és igazságügyi miniszter részére. E jelentések alapján a minisztérium folyamatosan figyelemmel kísérte a katasztrófahelyzettel sújtott települések önkormányzatainak kárenyhítéssel és az újjáépítéssel kapcsolatos tevékenységét, e témában hozott intézkedéseit.
A miniszter válaszában a jövőbeni intézkedésekkel kapcsolatban kiemelte, hogy a 2010. május-júniusi árvízi tapasztalatok alapján az árvízi védekezéssel érintett tárcák megkezdték a katasztrófák elleni védekezést szabályozó jogi normák felülvizsgálatát annak érdekében, hogy a megelőzés, a védekezés és a katasztrófahelyzet kezelésében közreműködők feladatai egyértelművé és mulasztás esetén szankcionálhatóvá váljanak, sajnálatos módon ugyanis a település a jogszabályban előírt árvízvédelmi tervvel nem rendelkezett. A jogi normák felülvizsgálata érinti az ár- és hullámterek beépítésének jogi szabályozását is. Felsőzsolca térségben a további árvízi katasztrófák megelőzése érdekében az ágazati irányító szervek meghatározták a térség árvízi biztonságának megteremtéséhez szükséges feladatokat. A miniszter utalt arra, hogy a belügyi és a vízügyi ágazat a közelmúltban szoros együttműködésben elindította a hidrometeorológiai előrejelzések megújítását, valamint a kisvízfolyások hirtelen áradásait előrejelző rendszer kialakítását. A miniszter szerint ugyanakkor a jogi szabályozás, illetőleg az irányítói feladatok meghatározása azonban csak akkor érik el a kívánt hatást, ha a katasztrófavédelemben meghatározó feladatot betöltő polgármesterek, illetve az érintett lakosság képzése, felkészítése és tájékoztatása is megtörténik, ezért erre a feladatra a jövőben fokozott figyelmet kell fordítani, folytatva a már megkezdett folyamatot.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
Elsőként azt vizsgáltam, hogy az ügyben érintett szervekre kiterjed-e a hatásköröm. A vizsgálattal érintett Felsőzsolca Város Önkormányzata az Obtv. 29. § (1) bekezdés g) pontja alapján, az árvízi katasztrófa elleni védekezésben résztvevő további katasztrófavédelmi és vízügyi szervek pedig az Obtv. 29. § (1) bekezdés a) és d) pontja alapján hatóságnak tekintendőek, így tevékenységük vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. Tekintettel az árvízi válsághelyzet miatti speciális körülményekre, továbbá arra, hogy rendes közigazgatási jogorvoslat az érintett jogterület és a szabályozott életviszonyok jellegénél fogva nem vagy nem minden tekintetben biztosított, ezért a jogorvoslat kimerítésének elmaradását a panaszosok részéről nem értékeltem az ombudsmani eljárást akadályozó tényezőnek.

II. Az alkotmányos jogok tekintetében
Az országgyűlési biztos – amint erre már számos jelentésemben is felhívtam a figyelmet – egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alkotmányban kapott mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazza az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.
1. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Állami szemszögből létezik az alapjogoknak egy objektív intézményvédelmi oldala: az egyén szubjektív (alanyi) jogának biztosításával, védelmével és érvényesülésével összefüggő tágabb értelemben vett pozitív állami kötelezettségeket összefoglalóan objektív állami intézményvédelmi kötelezettségnek nevezzük. Az objektív intézményvédelmi kötelezettség a negatív és pozitív állami kötelezettségekhez képest komplementer jellegű, vagyis feltételezik a szubjektív jog meglétét. Lényeges azt is leszögezni, hogy az állami intézményvédelmi kötelezettség tipikusan nem keletkeztet az egyén oldalán alanyi jogokat, és az egyén részéről nem is kényszeríthető ki.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint, az állam részéről garanciális feladatai ellátásához szükséges, hogy az egyes alanyi alapjogok biztosítása mellett az azokkal kapcsolatos értékeket és élethelyzeteket nemcsak önmagukban, az egyes egyedi igényekhez kapcsolódóan védje, hanem a többi alapjoggal összefüggésben kezelje. Az intézményvédelem a gyakorlatban tehát többet jelent, mint az adott jog objektív oldalával összefüggő pozitív állami cselekvés, a védelemnek az alapjogokhoz kapcsolódó értékekre is ki kell terjednie. Az Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy az életvédelmi kötelezettség – bár az alaptörvény külön nem nevesíti – az Alkotmány 8. § (1) bekezdésének és az 54. § (1) bekezdésének együttes értelmezéséből következik. Az állam elsőrendű és alapvető fontosságú kötelezettsége az emberi élet védelme: nemcsak egyedi szinten, hanem általában az emberi életet és létfeltételeket kell védenie.
Ahogyan arra már az említett AJB-3157/2010. számú átfogó jelentésemben is utaltam, egyértelműen megállapítható, hogy az államot objektív életvédelmi kötelezettség terheli a természeti katasztrófák következményeinek kezelése, káros hatásainak enyhítése, amennyiben lehetséges megelőzése vonatkozásában az ezzel összefüggő jogi szabályozás és jogintézmények kidolgozása, a közigazgatási szervezetrendszer megfelelő kialakítása és működtetése útján, a fent kifejtett alkotmánybírósági érvelésnek megfelelően. E védelmi kötelezettség ugyanakkor nem tekinthető abszolút jellegűnek. Nem is lehetséges egy ilyen elvárás megfogalmazása, ebben a tekintetben más jogok mérlegelésére is lehetőség van, egyúttal az állam mindenkori gazdasági teherbíró képessége is befolyással van a védelem szintjére.
2. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság már működése első éveiben elvi éllel állapította meg, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. 
A közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik, a jogkorlátozásra adott felhatalmazást pedig törvényi szinten pontosan kell meghatározni. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. Az alapjogok valódi érvényesülését képes kiüresíteni, megbénítani (azaz komolyan befolyásolni) a szabályozás vagy a jogalkalmazás hibáiból, zavarából adódó kiszámíthatatlanság, az eljárásra vonatkozó garanciális szabályok félre tétele, figyelmen kívül hagyása.
Az Alkotmánybíróság szerint az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel is. A megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban ugyanis a jogbiztonság az, ami sérelmet szenved. A tisztességes eljáráshoz való jog (vagy másként a tisztességes eljárás követelménye) az Alkotmányban explicit módon ugyan nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az 57. § (1) bekezdésben foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdésből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni.

II. Az ügy érdeme tekintetében
1. Már a korábbi országgyűlési biztosok is kiemelt figyelmet fordítottak a vízügyek, a katasztrófavédelem, valamint az árvízzel és belvízzel szembeni védekezés kérdéskörére, átfogó vizsgálatokat folytattak le, ajánlásokat, kezdeményezéseket fogalmaztak meg. Az ombudsmani jelentések elsődlegesen az állam objektív életvédelmi kötelezettségével [Alkotmány 8. § (2) bekezdése és 54. § (1) bekezdése] kapcsolatos feladatok teljesítését, a jogbiztonság és a tisztességes eljárás követelményének [Alkotmány 2. § (1) bekezdése] érvényesülését, a jogorvoslathoz való jog [Alkotmány 57. § (2) bekezdés] biztosítását kérték számon. Egyes jelentések az emberi méltósághoz való jogból kiindulva foglalkoznak az egyenlő bánásmód követelményének [Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése], illetve a katasztrófa-segélyezés területén a szociális biztonsághoz való jog [70/E. § (1) és (2) bekezdése] érvényesülésével. A jogbiztonság követelményéből levezethető kiszámíthatóság, a jogi szabályozás áttekinthetőségével, egyértelműségével kapcsolatos anomáliák jelzése és megoldásukra tett javaslatok más területekkel összehasonlítva is különösen fontosak: egy katasztrófahelyzetben a szereplők mindegyikének világosan kell látni a feladatát, ismernie kell a jogait és kötelezettségeit.
Az AJB-3157/2010. számú jelentésemben megállapítottam, hogy a sokszorosan tagolt jogi szabályozás és az azon alapuló egymást átfedő hatáskörrel működő különböző közigazgatási, rendvédelmi szervek, valamint helyi önkormányzatok jogalkalmazása a jogbiztonság követelménye sérelmének veszélyét idézi elő, valamint a tulajdonhoz való jog sérelmének veszélyét hordozza magában, és akadályozza, hogy az állam életvédelmi kötelezettségének eleget tegyen. A jelentésben hangsúlyoztam, hogy a tájékoztatás a katasztrófavédelmi szervek jogszabályi kötelezettsége, azt szakszerűen, a meteorológiai jelentésekkel egyező terminológia alkalmazásával kell a közvélemény felé megadni. A tájékozódás a lakosság részéről is elvárható, hiszen csak az adott fenyegetés tudatában képesek az érintettek a katasztrófák megelőzésében, elhárításában együttműködni. A megfelelő képzés és az ezen alapuló szakmai – és lakossági – gyakorlatok, különösen a veszélyeztetett területeken elengedhetetlenek. Mindezek hiánya a jogbiztonság követelményével, illetve a tulajdon és az emberi élet védelmével összefüggő állami kötelezettségek teljesítését akadályozza. A jelentésben megállapítottam azt is, hogy a nagyvízi mederre, az ott fekvő ingatlanokra történő építések építésügyi hatósági engedélyezésére vonatkozó szabályozás hiányosságai, bonyolultsága és ellentmondásossága, továbbá az ezen alapuló építésügyi hatósági engedélyezési gyakorlat miatt a jogbiztonság követelménye sérül. Végül kiemeltem azt is, hogy az egyre gyakoribbá váló természeti katasztrófákkal kapcsolatban átfogó jellegű árvíz és belvíz elleni védekezési koncepcióra, tervszerűen, a megváltozott időjárási viszonyokhoz illeszkedő védműrendszer kiépítésére van szükség.
A visszásságok orvoslása érdekében felkértem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a vidékfejlesztési miniszterrel és a belügyminiszterrel együttműködésben vizsgálják felül az árvíz és belvíz által okozott katasztrófák kezelésével, elhárításával és megelőzésével, a vizek kártételei elleni védekezéssel összefüggő komplex joganyagot. Kértem a minisztereket, hogy tekintsék át a szabályozást abból a szempontból, hogy a jogszabályok megfelelően rendezik-e a katasztrófa sújtotta területté nyilvánítás feltételeit, továbbá, hogy vizsgálják felül a nagyvízi meder által érintett (ártéri) területen található ingatlanok építésügyi hatósági engedélyezésre vonatkozó jogi szabályozást, és az eljáró építésügyi és vízügyi hatóságok gyakorlatát. Az ajánlások közt felkértem a minisztereket, hogy dolgozzanak ki átfogó koncepciót a települések vezetői és a lakosság katasztrófavédelmi – külön hangsúlyokkal az árvíz vagy belvíz által veszélyeztetett területeken élők – tájékoztatása, képzése és felkészítése érdekében.
Az ajánlásokra adott válaszukban az érintett szaktárcák vezetői az ombudsmani ajánlásokkal alapvetően egyetértettek. A Belügyminisztérium közigazgatási államtitkára 2011. november 18-án véleményezésre megküldte számomra a szaktárca és az OKF által készített, a katasztrófavédelmi rendszer javításáról és fejlesztéséről szóló koncepciót, amelynek az érdekeltekkel való megvitatása megkezdődött. Örömmel tapasztaltam, hogy a koncepcióban az ombudsmani jelentés elvi megállapításaival összhangban álló megoldási javaslatokat fogalmaztak meg (pl. a lakosságvédelem erősítése, tartalékszállás-rendszer, védelmi referensi intézmény, komplex kártalanítási- kármegelőzési rendszer, a polgári védelem szervezetének fejlesztése, jogkörök bővítése, védekezésvezetés megújítása, az ügyeleti, informatikai rendszer fejlesztése, a finanszírozási normák bővítése), így annak célkitűzéseivel egyetértettem, ugyanakkor – a koncepció-jellegre tekintettel – érdemi észrevételt nem kívántam tenni. 
A vidékfejlesztési miniszter az ajánlásokra adott válaszában kiemelte, hogy a tárca vizsgálja annak a lehetőségét, hogy az állam átvegye az önkormányzatoktól az ár- és belvíz megelőzés és védekezés felelősségét és feladatát. A miniszter ugyanakkor vitatta azt, hogy a katasztrófavédelmi szabályozási környezet miatti helyzet a jogbiztonság követelményével kapcsolatban visszás volna: véleménye szerint – bár a szabályozáson lehet javítani – egyértelmű, hogy mire terjed ki a vízügyi és mire a katasztrófavédelmi szervek hatásköre. Meglátása szerint jelenleg a hazai árvízvédelmi műveknek mintegy kétharmada kielégíti a százévente előforduló árvizek biztonságos kivédésére vonatkozó, 1976 óta érvényes előírást, a teljes kiépítés költsége ugyanakkor meghaladná az 1.000 milliárd forintot.
Jelen vizsgálatom, a rendelkezésre álló információk, a megkeresett szervektől kapott válaszok lényegében visszaigazolják, megerősítik a jelentésben tett megállapításokat, azokat így továbbra is fenntartom. A katasztrófák elleni védekezés – a veszélyhelyzet jellegénél fogva – felnagyítja valamennyi a hatáskör gyakorlásával, a védekezési feladatok ellátásával és koordinálásával, a szervek együttműködésével kapcsolatos problémákat. A megkeresett szervek válaszukban jellemzően a jelentésben vizsgált problémák meglétére, azok akut jellegére hívták fel a figyelmet. Ugyanakkor mind az OKF főigazgatója, mind a vízügyért felelős helyettes államtitkár, mind pedig a közigazgatási és igazságügyi miniszter jelezte, hogy a joganyag – a már említett koncepció alapján – felülvizsgálata, az ajánlásoknak is megfelelő szabályozási elemek beépítése folyamatban van. Mindezt tudomásul véve a mostani jelentésben is visszaigazolt egyes visszásságok (a jogi normák okozta hiányosságok, ellentmondások) okán kifejezetten jogalkotást érintő ajánlást, javaslatot nem kívánok tenni.
2. Előre kell bocsátanom, hogy a természeti vagy más katasztrófákkal szembeni védekezés, ezek megelőzése és a bekövetkezett károk enyhítése területeinek számos olyan aspektusa van, amely egyértelműen vízügyi, tervezési, illetve válságkezelési, polgári védelmi, stb. szakkérdésnek tekinthető, így ezekkel összefüggően értelemszerűen ombudsmani megállapítások nem tehetőek. A biztosnak nem volt és nem is lehet feladata, hogy a védekezés során hozott döntések, intézkedések szakszerűségét, hatékonyságát minősítse, ezekkel összefüggésben állást foglaljon. Az országgyűlési biztos jogállása, illetve törvény adta vizsgálati eszközei továbbá azt sem teszik lehetővé, hogy a megkeresésekre adott válaszokban szereplő ellentmondásokat feloldja. Lényeges az is, hogy az árvízi védekezés, megelőzés intézményrendszerének fenntartása és működtetése az állam életvédelmi kötelezettségéből következik, ugyanakkor annak szintjét az állam mindenkori gazdasági teherbíró képességére figyelemmel kell megítélni.
A rendelkezésre álló információk alapján egyértelmű, hogy a 2010 júniusában kialakult súlyos árvízi katasztrófa-helyzet kialakulásában több tényező is szerepet játszott. A fő okok között említhető a példátlan mennyiségű és intenzitású csapadék: a két ütemben, korábban nem tapasztalt irányból érkező hatalmas víztömeg okozta pusztítást elkerülni, arra teljes mértékben felkészülni az érintett szerveknek nem lehetett. Az átfogó vizsgálat során ezért arra helyeztem a hangsúlyt, hogy adódtak-e olyan jogalkalmazási jellegű problémák, amely nehezítették, akadályozták a hatékony védekezést és kárelhárítást. Figyelemreméltónak tartom, hogy a katasztrófával közvetlenül érintett település önkormányzata és a helyi védelmi bizottság elnöke – a megyei, központi szervek, minisztériumok álláspontjával szemben – a védekezésben résztvevő szervek közötti együttműködésben, koordinációban, illetve az információ-áramlásban megfigyelhető kisebb-nagyobb hiányosságokról, problémáról számoltak be.
A helyi erőforrások elégtelensége mellett a másik ilyen feltárt probléma, hogy sem a helyi védelmi bizottság, sem pedig a város polgármestere nem rendelkezett megfelelően frissített hidrometeorológiai információkkal, a megyei védelmi bizottság rendelkezésére álló adatok, információk (pl. vízszint-emelkedési előrejelzés) egy része nem jutott el hozzájuk, ez pedig félreértésekhez vezethetett. A tanulságok közé tartozik, hogy a védekezésben résztvevők ellátásával kapcsolatban is voltak fennakadások: nem volt egyértelmű, hogy az odavezényelt erők ellátása, élelmezése, a megfelelő pihenési lehetőség biztosítása pontosan kinek a feladata. Problémaként merült fel, hogy a hatósági felszólítás ellenére az életveszélyes lakóépületekben maradó személyeket utólagosan kellett kimenteni, mivel az önkormányzati és más hatóságok az életvédelmi kötelezettség keretében meghozott kiürítési határozatnak nem tudnak megfelelően érvényt szerezni, kikényszeríteni azt, csak nyilatkoztatni az érintetteket a maradási szándékukról.
A helyi védelmi bizottság, az ÉKÖVIZIG és a vidékfejlesztési szaktárca egybehangzó álláspontja szerint a védekezés során jelentős problémát jelentett, hogy Felsőzsolca nem rendelkezett megfelelő külön vízkár-elhárítási tervvel (csak polgári védelmi tervvel). Ezen észrevétellel kapcsolatban áttekintettem a hatályos jogi szabályozás releváns elemeit. A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.) 8. § (1) bekezdése határozza meg a települési önkormányzat feladatait a helyi közszolgáltatások körében, ezek között említi – többek mellett – a vízrendezést és vízelvezetést, valamint a csatornázást. Az Ötv. 8. § (4) bekezdése ugyanakkor a települési önkormányzat kötelező feladatai között nem említi vízrendezési vagy vízkár-elhárítási terv elkészítését. A vízgazdálkodásról szóló 1995. évi LVII. törvény 4. § (1) bekezdés f) pontja a települési önkormányzat feladatai között általánosságban annyit rögzít, hogy ez kiterjed a helyi vízrendezésre és vízkárelhárításra, az árvíz- és belvízelvezetésre is.
A fentiek alapján összességében megállapítható, hogy nincs olyan közvetlen és egyértelmű jogi előírás, amely a helyi önkormányzatok számára – függetlenül attól, hogy azok árvízveszélyes területen találhatóak – kötelező jelleggel előírná vízkár-elhárítási terv elkészítését. Következésképpen Felsőzsolca Város Önkormányzat nem követett el jogsértő mulasztást akkor, amikor – meglévő jogi kötelezettség hiányában – ilyen terv elkészítéséről nem gondoskodott. Még úgy sem állapítható meg jogi mulasztás, hogy – a vízügyért felelős helyettes államtitkár tájékoztatása alapján – az önkormányzat az illetékes EKÖVIZIG-től térítésmentesen koordinált vízügyi szakvéleményt kapott. Az AJB-3157/2010. számú jelentésemben már javasoltam, hogy a dereguláció során a területért felelős szaktárcák vizsgálják meg, hogy a települések vízkár-elhárítási terveinek elkészítése a kötelező önkormányzati feladatok körébe sorolható-e. Célszerű volna ugyanis – az OKF főigazgatójának álláspontjával egyetértve – a települések vízkár-elhárítási terveinek elkészítését a kötelező önkormányzati feladatok sorába beemelni.
Jelen vizsgálat tapasztalatai alapján mind a jogbiztonság követelményéből következő egyértelműség és kiszámíthatóság, mind az állam életvédelmi kötelezettségének teljesítésével kapcsolatban a visszásság veszélyét hordozza magában, hogy az árvízzel fenyegetett „veszélyeztetett” települések önkormányzatai számára nincs törvényi szinten, kötelezettségként előírva – megfelelő időszakonként felülvizsgálandó – árvízkár-elhárítási terv elkészítése.
A megkeresésekre adott válaszokban a vidékfejlesztési szaktárca, illetve az OKF főigazgatója által megjelölt további tervezett intézkedésekkel (3.1.1 és 3.1.2 pont) egyetértek.
3. A helyszíni vizsgálatokon adatai, a rendelkezésre álló iratanyag alapján az önkormányzati hatóságok, a polgármester, illetve a jegyző – a körülményekhez képest – mindent megtettek a kárelhárítás és a kárenyhítés, az árvízi katasztrófa következményeinek kezelése során: a lakosság teljes körű tájékoztatására törekedtek, az adományok kezelése és átadása szakszerűen és hatékonyan zajlott, a szivattyúzás és a járványveszély megelőzése érdekében tett lépések biztosították, hogy súlyosabb következményeket a település el tudta hárítani. 
A 2010. június 4-én a város lakosságának részleges kitelepítésre a jogszabályok által előírt módon és formában került sor. Jelentős helyi önkéntes, civil és központi segítséggel a közbiztonságot, az egészségügyi ellátást, valamint a szükséges hatósági ügyintézést az önkormányzat mindvégig, a legsúlyosabb helyzet idején is biztosítani tudta, emellett a hajlék nélkül maradt lakosok elhelyezése is megoldott volt. 
Az építésügyi hatósági eljárások soron kívül, az érintettek jogait messzemenően figyelembe vevő módon történt meg, az életveszélyessé vált ingatlanok esetében kiadott engedélyek és végrehajtott azonnali bontásokra épp az életvédelmi kötelezettség teljesítése érdekében került sor: bírságolásra a rendelkezésre álló információk alapján nem került sor. A katasztrófát követő hetekben a központi támogatások időleges csúszása, az esetenként indokolatlannak tűnő bürokratikus akadályok ugyanakkor nehezítették az árvízi károk elhárítását. A város elöntött területein a megsérült, megsemmisült épületek újjáépítése, helyreállítása az önkormányzat, valamint a közigazgatási és igazságügyi minisztertől kapott összegző tájékoztatása szerint megfelelően, az előírt határidők megtartása mellett megtörtént, ehhez a fedezetet – a kárrendezéssel összefüggésben hozott kormányhatározatban lefektetett kereteknek megfelelően – a központi költségvetés biztosította.
A helyszíni vizsgálat, illetve a bekért okiratmásolatok alapján megállapítható, hogy a Felsőzsolca Város Önkormányzatának részéről a 2010 májusában és júniusában bekövetkezett árvíz okozta károk elhárítása, kezelése, az ahhoz kapcsolódó egyes önkormányzati eljárások során nem merült fel olyan körülmény vagy mulasztás, amely a panaszosok tisztességes eljáráshoz való jogával vagy más alapjogával összefüggésben visszásságot okozott volna.
A 2010 júniusában, az árvízi katasztrófa hatására megsemmisült, helyreállíthatatlanná vált ingatlanok újjáépítésének állami támogatására vonatkozó feltételrendszerről (odaítélés, ellenőrzés, határidők), valamint az állami és önkormányzati feladatokról, a támogatás mértékéről és elosztásáról a 1148/2010. (VII. 8.) Korm. határozat rendelkezik. A kormányhatározat 4. melléklete tartalmazza a veszélyhelyzetek időszakában megsemmisült, helyreállíthatatlanná vált lakóingatlanok tulajdonosai kárenyhítésének feltételeit és rendszerét, ezen belül pedig a helyi önkormányzatok feladatait. A kormányhatározat „felhatalmazza” az önkormányzatokat, hogy a helyi és egyedi szempontok körültekintő figyelembevétele mellett, a lehető leggyorsabban maguk határozzák meg a támogatási megállapodásokban a konkrét támogatási összegeket. 
A felsőzsolcai önkormányzati – figyelemmel a kormányhatározatban meghatározott feladatokra és a rendelkezésre álló forrásokra – a 11/2010. (VII. 23.) sz. önkormányzati rendeltében határozott a megsemmisült, helyreállíthatatlanná vált lakóingatlanok kárenyhítésére kapott központi támogatás felhasználásáról. A kormányhatározat és ennek nyomán a rendelet feltételekhez köti a támogatás igénybevételét, továbbá meghatározza a támogatások maximális összegét: a cél az elemi lakhatási feltételek biztosítása volt. Lényeges, hogy a kormányhatározatban meghatározott állami támogatásra senkinek nincs alanyi joga, az alkotmányos kereteken belül az állam, valamint a helyi önkormányzat mérlegelési jogkörébe tartozik, hogy milyen feltételeket ír elő (pl. mennyiben érvényesíti a rászorultsági elvet).
Elismerve azt, hogy a központi költségvetés a településen az árvíz következtében megsemmisült, megsérült ingatlanok újjáépítésében, helyreállításában, az alap kötelezettségén túlmutató, szerepet vállalt, a korábbi ombudsmani vizsgálatok tapasztalatai alapján célszerűnek tartom egy komplex kártalanítási rendszer kidolgozását. A kártalanítás területén szükségessé vált az egyes katasztrófákat követően, ad hoc módon kiadott – jogszabálynak nem minősülő – kormányhatározatok helyett világos és egyértelmű törvényi (vagy kormányrendeleti) szintű szabályozás megalkotása, amely az öngondoskodást segítő, a piaci alapú biztosítást állami kártalanítással kiegészítő rendszert alakítana ki. Örömömre szolgál, hogy a szaktárca által megküldött koncepció kifejezetten tartalmaz ilyen irányú törekvéseket.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság jövőbeni megelőzése érdekében az Obtv. 25. §-a alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy – a vidékfejlesztési miniszterrel és a belügyminiszterrel együttműködésben, valamint a katasztrófavédelmi rendszer javításáról és fejlesztéséről szóló koncepció tartalmával összhangban – kezdeményezze a vonatkozó törvényi szabályozás olyan tartalmú módosítását, amely
1. a veszélyeztetett települések esetében kötelezettségként írja elő az önkormányzatok számára az árvízkár-elhárítási terv megalkotását és elfogadását, illetve biztosítja az e feladat ellátásához szükséges forrásokat és szakmai segítséget (hátteret);
2. a Wesselényi Miklós Ár- és Belvízvédelmi Kártalanítási Alapról szóló 2003. évi LVIII. törvény alkalmazásának eddigi tapasztalatait áttekintve, annak esetleges felülvizsgálatával, hosszú távra és kiszámíthatóan teremti meg egy komplex kártalanítási rendszer alapjait.

Budapest, 2011. január 31.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.