Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az  AJB 4147/2010 számú ügyben

Előadó: dr. Zemplényi Adrienne
Az eljárás megindulása
A sajtóból értesültem arról, hogy az M7-es autópálya Zalakomár és Nagykanizsa között épülő szakaszának munkaügyi ellenőrzése során, az Országos Munkavédelmi és Munkaügyi Főfelügyelőség Nyugat-Dunántúli Munkaügyi Felügyelősége gyermekkorú munkavállalókat talált. Tekintettel arra, hogy a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvt.) 11. § (2) bekezdése az országgyűlési biztos kiemelt feladatává teszi a gyermekek jogainak alkotmányos védelmét, így – kvázi gyermekjogi szakombudsmani teendőket is ellátva – ezen jogokat nem csak a tipikus ombudsmani eszközökkel, hanem a gyermeki jogok érvényesüléséhez illeszkedő, sajátos eszközrendszerrel is védeni kívánom. Ezen proaktív szemléletmód keretében a 2008. évben a gyermekek jogainak érvényesülését feltáró, több éves alapjogi projektet indítottam, amelynek célja a gyermeki jogokkal kapcsolatban felmerült visszásságok feltérképezése, s a gyermeki jogok érvényesülésének elősegítése az élet minden területén. Mivel az ügy kapcsán felmerült a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való alapvető jogával összefüggő visszásság gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdésében foglaltak alapján hivatalból vizsgálatot indítottam.
Vizsgálatom eredményes lefolytatása érdekében tájékoztatást kértem az érintett munkaügyi felügyelőségtől, az Országos Munkavédelmi és Munkaügyi Főfelügyelőség elnökétől, az illetékes Családsegítő és Gyermekjóléti Szolgálat vezetőjétől valamint Zalakomár jegyzőjétől.

A vizsgálat célja
Bár hazánkban az általános közfelfogás szerint egyáltalán nincs gyermekmunka, illetve csak egy-egy kirívó esetben fordul elő, hogy kiskorúakat foglakoztatnak, mégis a mindennapok során rendszeresen találkozhatunk az útkereszteződésekben szélvédőt mosó, szórólapokat osztogató, szüretelő vagy egyéb idénymunkát végző, sőt esetenként kolduló gyermekekkel. Ezeket a tevékenységeket azonban a társadalom valójában nem tekinti munkavégzésnek és többnyire maguk a gyermekek sem kizsákmányolásként élik meg a foglakoztatásukat, sokkal inkább pénzkereseti lehetőséget látnak abban, hogy az iskola helyett dolgozni mennek. Ezzel szemben a gyermekek munkáltatását számos nemzetközi dokumentum tiltja, és határozott fellépést kívánnak az egyes államoktól a gyermekek érdekeinek védelme érdekében.
Mivel a korábbi ombudsmani gyakorlatban ilyen jellegű vizsgálatra nem került sor, ezért fontosnak tartottam, hogy magával a gyermekmunka jelenségével, illetve az annak feltárása és visszaszorítása érdekében tett hatósági intézkedésekkel kapcsolatban vizsgálatot indítsak. Eljárásom célja egyrészről annak megismerése volt, hogy a hatályos jogi szabályozás alkalmas-e arra, hogy megvédje a gyermeket a kizsákmányolással szemben, másrészről arra is kíváncsi voltam, hogy az állami szervek – amennyiben tudomásukra jut – milyen módon járnak el, hogyan kezelik, milyen intézkedéseket hoznak azon kiskorúak védelme érdekében, akik gyermekként munkát vállalnak. Eleget tesznek-e azoknak a kötelezettségeknek, amelyeket a nemzetközi és a hazai jogi szabályozás előír számukra.
A vizsgálat vezetője: dr. Zemplényi Adrienne
Konzulens: 		dr. Haraszti Katalin

Az érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam”. (Alkotmány 2. § (1) bekezdés),
– a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangja: „A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját”. (Alkotmány 7. § (1) bekezdés)
– az alapvető jogok védelméhez és tiszteletben tartásához való jog: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége”. (Alkotmány 8. § (1) bekezdés)
– az állam gyermek- és ifjúságvédelmi kötelezettsége: „A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.” (Alkotmány 16. §)
– A gyermekek védelemhez való joga: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.” (Alkotmány 67. § (1) bekezdés).

Az alkalmazott jogszabályok
– A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény, kihirdette az 1991. évi LXIV. törvény (a továbbiakban: Gyermekjogi Egyezmény)
– 2000. évi LXIX. törvény a foglalkoztatás alsó korhatáráról szóló, a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 1973. évi 58. ülésszakán elfogadott 138. számú Egyezmény kihirdetéséről
– 2001. évi XXVII. törvény a gyermekmunka legrosszabb formáinak betiltásáról és felszámolására irányuló azonnali lépésekről szóló, a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 1999. évi 87. ülésszakán elfogadott 182. számú Egyezmény kihirdetéséről 
– 1999. évi C. törvény az Európai Szociális Karta kihirdetéséről
– 1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvt.)
– 1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról (a továbbiakban: Közoktatási törvény)
– 1992. évi XXII. törvény a Munka Törvénykönyvéről (Mt.)
– 1996. évi LXXV. törvény a Munkaügyi ellenőrzésről (Met.)
– 2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
– 149/1997. (IX. 10.) Korm. Rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)
– 331/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet a gyermekvédelmi és gyámügyi feladat- és hatáskörök ellátásáról, valamint a gyámhatóság szervezetéről és illetékességéről (Gyár.)
A vonatkozó jogszabályi rendelkezések a szövegbe ágyazottan, illetve a lábjegyzetben, dőlt betűvel szedve találhatóak

A vizsgálat módszere
Mivel a gyermekek munkáltatása többnyire látens módon történik, ezért vizsgálatom során komoly nehézséget jelentett, hogy a jelenségről hogyan szerezhetek megfelelő, tényszerű információkat. Az ombudsmani intézmény fennállása óta olyan beadvány, amelyben a gyermekek munkáltatását sérelmezték volna, sem az érintett kiskorúak részéről – akár ezzel kapcsolatos tudatlanságuk, akár kiszolgáltatottságuk miatt – sem a gyermekek védelmére hivatott szervek részéről nem érkezett. Így nem voltak olyan közvetlen, az illegális foglalkoztatás módjára, természetére, mértékére utaló információim, amelyekre az eljárásomat alapíthattam volna. Mivel az Obtv. 16. § (1) bekezdése értelmében a hatóságok eljárását vagy mulasztását vizsgálhatom, ezért kizárólag az illetékes hatóságok eljárása alapján, az általuk észlelt, illetve feltárt jogellenes foglalkoztatások körülményeiből vonhattam le következtetéseket.
Vizsgálatom elrendelésekor igen csekély, kizárólag a sajtó által közreadott információ állt a rendelkezésemre. Az országos médiumok mindössze arról számoltak be, mely szerint az M7-es autópálya építés munkaügyi ellenőrzése során a felügyelők egy 13 egy 15 és két 16 éves gyermeket találtak munkavégzés közben.1 A tényállás pontos megállapítása és a konkrét jogsérelem feltárása érdekében először tájékoztatást kértem az ellenőrzést végző, Nyugat-Dunántúli Munkaügyi Felügyelőségtől, illetve kértem a keletkezett iratok megküldését. A helyi szerv mellett megkerestem az Országos Munkavédelmi és Munkaügyi Főfelügyelőség (továbbiakban: OMMF) elnökét is, akitől arra vonatkozóan kértem információkat, hogy országos szinten a felügyelőségek milyen gyakorisággal találkoznak gyermekkorú munkavállalókkal és esetükben hogyan folytatják le az eljárást. A vizsgálati megállapítások mellett kértem a keletkezett dokumentumok megküldését is. Az iratokba történő közvetlen betekintést azért tartottam szükségesnek, mivel elsősorban azokból – a helyszíni jegyzőkönyvekből, a felvett tanúmeghallgatásokból, a hatóságok egymás közötti levelezéséből – kívántam megállapítani, hogy a felügyelőségek ismerik-e a gyermekmunka tilalmára és a gyermekekre vonatkozó speciális szabályokat és az ellenőrzés, majd a későbbiekben a hatósági eljárás során figyelembe vették-e az érintett gyermekek érdekeit.
Vizsgálatom eredményes lefolytatását jelentősen nehezítette a megkeresett szervek válaszadásának elmaradása, vagy pontatlan volta, illetve a rendelkezésemre bocsátott iratok hiányossága.
Az OMMF elnökének akadályoztatása miatt első megkeresésemre a munkavédelmi elnökhelyettes válaszolt. Levelében – azok szöveges értékelése, magyarázata, illetve a vonatkozó iratok megküldése nélkül – tételesen felsorolta a 2007-2008. évben lezajlott munkaügyi ellenőrzések során feltárt, fiatal-és gyermekmunkával kapcsolatos jogsértéseket.  A tájékoztatás kizárólag a gyermekmunkával érintett esetek ügyszámát, a munkaügyi ellenőrzés időpontját, a foglalkozási ágazatot, valamint a munkáltató és az érintett munkavállalók/gyermekek nevét illetve ez utóbbiak életkorát tartalmazta – régiós bontásban.
A szinte kizárólag adatszolgáltatásnak minősülő levél, az ombudsmani vizsgálat szempontjából értékelhető információkat sem a konkrét ügyre, sem általában a hatóság gyermekmunkával kapcsolatos eljárására vonatkozóan nem tartalmazott.
További nehézséget jelentett, hogy az ügyben eljáró, elsőfokú munkaügyi hatóság az első megkeresésemre egyáltalán nem válaszolt. Hónapokkal később, a sürgető levelemre adott rövid válaszában arról értesített, hogy az OMMF elnökének utasítására, az adott ügy és az illetékességi területükön lefolytatott gyermekmunkával kapcsolatos egyéb ellenőrzéseik teljes iratanyagát felterjesztették az OMMF Munkaügyi Főosztályának, amely majd továbbítja azokat számomra. Az iratokat azonban a vizsgálat befejeződéséig nem kaptam kézhez.
Az elsőfokú munkaügyi hatóság levelét követően, vizsgálatomat kiterjesztettem és két irányban folytattam. Egyrészt az OMMF, mint a foglakoztatási jogviszonyok ellenőrzésére hivatott országos szerv, másrészről a gyermekek védelméért felelős szervek – a területileg illetékes – jegyző és a gyermekjóléti szolgálat irányába. Az OMMF-től továbbra is arra vonatkozóan kértem információkat, hogy a felügyelőségek gyermekkorú munkavállalók esetében hogyan folytatják le az eljárásukat, a gyermekek védelmére hivatott szervektől pedig arról érdeklődtem, hogy a konkrét ügyben milyen intézkedéseket tettek a kiskorú védelme érdekében.
Ezen túlmenően áttekintettem a gyermekmunka tilalmával kapcsolatos nemzetközi és hazai szabályozást, továbbá azt, hogy az elmúlt években milyen módosulások történtek a magyar jogrendszerben annak érdekében, hogy hazánk a nemzetközi egyezményekben vállat kötelezettségeinek eleget tegyen.

A megállapított tényállás
I. Az OMMF elnöke második megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy ellenőrzéseik tapasztalata szerint a gyermekkorúak foglalkoztatása mind az esetek számát, mind az érintettek létszámát tekintve viszonylag ritka. 2008-ban országosan összességében 22.000 munkaügyi jogsértést lepleztek le, amelyből mindössze 23 esetben tártak fel – 16. életévüket be nem töltött fiatalokat, gyermekeket érintő – jogsértő foglalkoztatást. 2009 első félévében az ellenőrzések száma meghaladta a 11.000 esetet, s ebből 4 esetben derült fény gyermekek foglalkoztatására. A kiskorúakat általában időszakosan, alkalmi jelleggel foglalkoztatják, sok esetben ún. mobil munkahelyeken. Tipikus „elkövetési terület” a mezőgazdaság (elsősorban a betakarítási munkák), az építőipar, a kereskedelem, valamint a vendéglátás. 
A tanítási szünetek időszakában – elsősorban a nyári szünidő alatt – fokozottabban és gyakrabban ellenőrzik azokat a munkavégzési helyeket, ahol jellemzően előfordulhat gyermekmunka, illetve évente visszatérően vizsgálják az ún. „szórólapozási” tevékenységet is. Problémát jelent ugyanakkor, hogy a gyermekmunka igénybevételére elsősorban olyan munkahelyeken kerül sor, ahol eseti jelleggel, csak egy meghatározott időszakban végeznek munkát (p1. szüret), így egy későbbi ellenőrzés során az adott munkavégzési helyen tevékenység már nem tapasztalható. Emiatt a rövid időn belül ismételten lefolytatott utóellenőrzések gyakran nem vezetnek eredményre.
Kiskorú foglalkoztatása esetén az eljáró felügyelők – tiszteletben tartva a gyermek jogait – mindenkor fokozottabb figyelemmel folytatják le a helyszíni ellenőrzést. Mivel tapasztalataik szerint a kiskorúak foglalkoztatására általában a szülő jelenlétében, annak tudtával és jóváhagyásával kerül sor, így – amennyiben az lehetséges –, a helyszíni ellenőrzés alkalmával a kiskorú meghallgatása a szülő, vagyis a törvényes képviselő jelenlétében történik. Előfordul azonban olyan is – a szülő távollétében történő munkavégzés esetén –, hogy a munkavégzési hely és a lakóhely közötti nagy távolság, illetve a szülő érdektelensége miatt a szülővel történő kapcsolatfelvétel nem vezet eredményre. Erre pedig szükség van, mivel a 14. életévét be nem töltött kiskorút az eljárás során, cselekvőképtelensége miatt jogszerűen nem lehet meghallgatni, s így jogellenes foglalkoztatásának bizonyítása nehezebb. Ezekben az esetekben a jogellenes foglalkoztatás bizonyítása egyéb bizonyítási eszközökkel történik, például a fiatalkorúval együtt dolgozó felnőtt munkavállalók meghallgatásával, az ügyfél/munkáltató nyilatkozatával. Amennyiben a jogsértés súlya szükségessé teszi, az eljáró felügyelőség jelzéssel él az illetékes gyámhatóság felé a gyermek foglalkoztatásáról.
Az elnök arról is tájékoztatott, hogy a fiatal, illetve gyermek munkavállalók munkavégzésének körülményeit az OMMF nem csupán a munkaügyi, hanem munkavédelmi ellenőrzés keretében is vizsgálja. A feldolgozott munkabaleseti jegyzőkönyvek alapján 2008. évben 35 olyan munkabaleset történt, ahol a munkavállaló 18. életévét be nem töltött személy volt.
Az OMMF második megkeresésemre adott válasza már részletes és érdemi volt, ugyanakkor továbbra is nyitva hagyott néhány – a vizsgálatom szempontjából lényeges – kérdést. Így például nem derült ki, hogy a felügyelőség milyen szempontok alapján dönti el, hogy a jogsértés olyan súlyos-e, hogy értesítenie kell a gyámhatóságot, illetve mit jelent a fokozottabb figyelem a helyszíni ellenőrzés során.  Arra a kérdésre sem kaptam választ, hogy ha – álláspontja szerint – a 14. életévét be nem töltött kiskorút cselekvőképtelensége miatt jogszerűen nem lehet meghallgatni, ez esetben mit tehet az eljáró felügyelő.  Mindezen kérdések tisztázása érdekében harmadszor is tájékoztatást kértem az OMMF-től. 
Az elnök újabb válaszlevele szerint a felügyelőségek egyrészt a munkaügyi ellenőrzésről szóló 1996. évi LXXV. törvény (a továbbiakban: Met.) keretei közt, másrészt – a hatáskörébe nem tartozó esetleges jogsértések esetén – az irányadó szabályok szerint intézkednek a fiatal munkavállalót érintő szabálytalanságok, visszaélések feltárásakor.
A Met. 6. (1) bekezdés c) pontja alapján a felügyelő – ha sérülnek a Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény (továbbiakban: Mt.) fiatal munkavállalókra vonatkozó speciális rendelkezései – azonnal végrehajtható határozattal megtiltja a munkáltatónak a fiatal munkavállaló további foglalkoztatását. Azt, hogy az „eset olyan súlyú-e”, hogy értesítenie kell a gyámhatóságot, alapvetően a foglalkoztatott életkora alapján határozzák meg. Amennyiben az ellenőrzés 15 év alatti gyermek, illetőleg 15 és 16 év közötti fiatal törvényes képviselője engedélye nélküli munkavégzését tárja fel, akkor azt – a gyermeket érintő további hatáskör hiányában – jelzik az illetékes gyámhatóságnak. Kiskorú veszélyeztetése miatt a munkaügyi felügyelőségek büntető feljelentést az elmúlt években nem tettek.
A gyermek meghallgatása során a felügyelők az általános tájékoztatási kötelezettségen túlmenő, részletesebb, a fiatalok által is értelmezhető módon adnak információkat a tanút megillető jogokról, illetve igyekeznek figyelmet fordítani arra is, hogy „oldottabb” légkört teremtsenek. A meghallgatás általában kiterjed a fiatal családi körülményeire, a munkavállalás céljára (például arra, hogy a munkavállalás célja alkalmi pénzkereset vagy esetleg megélhetési célzatú). A tájékoztatásnak az is része, hogy a további foglalkoztatás megtiltása nem a kiskorúval, fiatallal szembeni szankció, hanem az ő érdekét szolgáló – a foglalkoztatót terhelő – intézkedés. Mivel a 14. életévét be nem töltött fiatalkorú jognyilatkozata érvénytelen, így esetében érdemi tanúvallomás felvételére nem kerül sor. A tanúmeghallgatási jegyzőkönyv ennek következtében csak a fiatalkorú adatait és a szűk ténymegállapításokat tartalmazza.
II. A gyermekvédelemben érintett szervek tevékenységének vizsgálata során, a konkrét ügyre vonatkozóan tájékoztatást kértem Zalakomár jegyzőjétől, illetve a területileg illetékes Családsegítő és Gyermekjóléti Szolgálattól is.
A következő kérdésekre vártam választ:
– Az Országos Munkavédelmi és Munkaügyi Főfelügyelőségtől érkezett-e jelzés az érintett gyermekekre vonatkozóan? Amennyiben igen, úgy milyen intézkedéseket tettek a gyermekek érdekei védelmében? 
– Amennyiben nem érkezett jelzés, úgy hivatalból kezdeményezetek-e a gyermekek védelme érdekében valamilyen eljárást? 
– A sajtóban megjelent nyilatkozat szerint az autópálya-építkezésen nemcsak helybeliek, hanem távolabbi településekről (Borsod megyéből) érkező családok, gyermekek is végeztek munkát, akik közül sokan az önkormányzat által fenntartott „Fecskefészek Kulcsosházban” szálltak meg. Ezekre a gyermekekre vonatkozóan kezdeményezetek-e eljárást, vagy éltek-e jelzéssel az állandó lakhelyük szerint illetékes gyermekvédelmi hatóságnál?
A jegyző válasza szerint az Országos Munkavédelmi és Munkaügyi Főfelügyelőségtől nem érkezett jelzés a gyermekek munkavégzésével kapcsolatban. A gyermekmunkával közvetlenül érintett – 13 éves – kiskorú és családja csak később, 2008. június 13. napján került a polgármesteri hivatal látókörébe. Ekkor a védőnő jelezte, hogy egy ismeretlen család költözött a településre, több különböző életkorú gyermekkel. 2008. június 25-ére a jegyző meghallgatásra idézte a szülőket, amely során maguk mondták el, hogy a munkaügyi felügyelet ellenőrizte az apát és a gyermeket, akik együtt dolgoztak az M7-es autópálya építésén. Ezt követően a családsegítő szolgálat bevonásával megindította a gyermek védelembe vételét, azonban mivel a szülők a jegyzőkönyvbe nem tettek a gyermek munkavégzésével kapcsolatban terhelő nyilatkozatot, a védelembe vétel nem volt lehetséges. A család 2008. július végén elköltözött a településről.
A jegyző elismerte, hogy a „Fecskefészek Kulcsosházban” megszálltak Borsod megyéből érkező olyan személyek, akik az autópálya építésen dolgoztak, de állítása szerint – a vendégkönyv alapján – ott gyermekkorúak nem laktak. A sajtónyilatkozatban a jegyző és a polgármester kizárólag arra utalt, hogy az autópálya építésre távolabbi településekről is jöttek dolgozni családok, de arra hitelt érdemlő információ nem állt rendelkezésére, hogy ott olyan gyermek is dolgozott volna, aki a községben lakik.
Zalakomár jegyzője tájékoztatott arról is, hogy az eset kapcsán a község önkormányzatának képviselő-testülete 2008. augusztus 8. napján tartott ülésén szakmai bizottság létrehozásáról döntött, amely bizottság feladata a családsegítés és a bűnmegelőzés. A bizottság munkájába a védőnői szolgálat, a családsegítő és gyermekjóléti szolgálat, a nevelési és oktatási intézmények gyermek és ifjúság védelmi felelősei, a település körzeti megbízottai, a polgármesteri hivatal gyámügyi ügyintézője és a jegyző vesz rész.
A Zalakomári Családsegítő és Gyermekjóléti Szolgálat válasza szerint a konkrét ügyről sem az OMMF-től, sem más szervtől hivatalos úton jelzés nem érkezett hozzájuk. A híradásokból értesültek arról, hogy gyermekkorú munkavállalók dolgoznak a nevezett autópálya szakaszon. A családlátogatások során – amelyet egyébként más célból tettek –, érdeklődtek a településen a hír valódiságáról, s ennek kapcsán valóban több személy is arról tájékoztatta a családgondozókat, hogy vannak zalakomári gyermekek az épülő útszakaszon. A gyermekmunkával érintett kiskorú vonatkozásában a családgondozó 2008. június 24-én gyermekjóléti intézkedésre tett javaslatot.

A gyermekmunka tilalmának nemzetközi szabályozása
A gyermekmunka tilalmáról és a fiatalkorúak munkavégzésének korlátairól több nemzetközi dokumentum is rendelkezik.2
A Gyermekjogi Egyezmény 32. cikke szerint az Egyezményhez csatlakozó államok vállalják, hogy meghatározzák az alkalmazáshoz (employment) szükséges legalacsonyabb életkort vagy életkorokat, megfelelően szabályozzák a munkaidőt és az alkalmazási feltételeket, valamint megfelelő büntetésekkel vagy más szankciókkal biztosítják mindezek hatékony végrehajtását.
Az Európai Szociális Karta 7. cikke a gyermekek és fiatalok védelemhez való joga címmel a gyermekek munkajogi védelméről, az oktatás és a munka kapcsolatáról, az ezzel kapcsolatos védelemről és a szakképzésben részt vevő tanulók védelméről rendelkezik.
A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet 182. számú Egyezménye – a gyermekmunka legrosszabb formáinak betiltásáról és felszámolására irányuló azonnali lépésekről – meghatározza a gyermekmunkaerő foglalkoztatásának legrosszabb formáit (rabszolgaság, gyermekkereskedelem, gyermek prostitúció, olyan munkák, amelyek jellegüknél fogva veszélyeztetik a gyermekek egészségét, biztonságát vagy erkölcseit) – illetve azt kívánja, hogy a tagállamok nyilvánítsák bűncselekménynek, és büntetőjogi szankciókkal büntessék ezeket magatartásokat.
A foglalkoztatás alsó korhatáráról szóló 138. számú Egyezmény értelmében a munkaviszonyba lépés alsó korhatára a tankötelezettség teljesítésénél, de a 15. életév betöltésénél semmiképpen sem lehet alacsonyabb.
Az Európai Unió Tanácsának 94/33/EK irányelve a fiatal személyek munkahelyi védelméről, azt a kötelezettségét rója a tagállamokra és a csatlakozni kívánó államokra, hogy a 18. életévüket be nem töltött személyek munkavégzése tekintetében bizonyos minimális védelmi rendelkezéseket iktassanak jogrendjükbe. Az irányelv első része rögzíti a gyermekmunka tilalmát, a második rész a munkaadók általános kötelezettségét tartalmazza a fiatalokkal kapcsolatban, a harmadik rész a munkaidőre, pihenőidőre, éjszakai munkára vonatkozó rendelkezéseket rögzíti, a negyedik rész pedig az eljárási kérdéseket szabályozza.

A gyermekmunka tilalmának hazai szabályozása
Magyarországon már 1839-ben betiltotta az Országgyűlés a gyermekmunkát. A gyárak jogviszonyairól szóló 1840. évi XVII. törvény már úgy rendelkezett, hogy 12 életévét még be nem töltött gyermekeket csak az egészségére és a fejlődésére nem ártalmas munkára lehet alkalmazni. A 16. életévét még túl nem haladott fiatal napi munkaideje pedig nem haladhatta meg a 9 órát, amelyet 1 órás munkaközi szünettel meg kellett szakítani. 
Napjainkban, a hatályban lévő munkajogi szabályok alapvetően megfelelnek a nemzetközi dokumentumokban megkövetelt feltételeknek.
– A Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény (továbbiakban: Mt.) – a Gyermekjogi Egyezményben, a foglalkoztatás alsó korhatáráról szóló, 138. számú ILO Egyezményben, illetve az EU irányelvben foglaltaknak megfelelően – a fiatalok munkaviszonyba lépésének általános alsó korhatárát a 16. életév betöltéséhez köti.3 Ezen általános szabály alól kivételt képez az általános iskolában, szakiskolában, középiskolában nappali rendszerű képzés keretében tanulmányokat folytató tanuló, aki az iskolai szünet alatt már akkor is létesíthet munkaviszonyt, ha a 15. életévét betöltötte. A 16 éven aluli fiatalkorú munkaviszonyának létesítéséhez azonban a munkáltatónak minden esetben be kell szereznie a törvényes képviselő (pl. szülő, gyám, gondnok, vagy nevelőintézet vezetője) hozzájárulását. Ezen szabályoktól érvényesen eltérni nem lehet.4
A jogszabály ugyanakkor lehetőséget biztosít arra, hogy bizonyos esetekben, művészeti, sport-, modell- vagy hirdetési tevékenység keretében a fiatalok – a gyámhatóság engedélyével – ezen életkori határ elérése előtt is munkát vállaljanak.5 (Ilyen a 7/2001. (X. 4.) ISM rendelet a tanköteles fiatal munkavállaló sportcélú foglalkoztatásáról)
Előfordulhat azonban, hogy a fiatal munkavállaló nem munkaviszony keretében, hanem egyéb foglalkoztatásra irányuló jogviszonyban (például megbízás során) végez munkát. Az Mt. 2001. július 1-jétől hatályos módosítása ezért a munkaügyi szabályok alkalmazását e jogalanyi körre is kiterjesztette.6 A munkavégzésre irányuló egyéb jogviszonyok létesítése esetén tehát – pl. a megbízási szerződés megkötése előtt – vizsgálni kell, hogy a megbízott elérte-e azt az életkort (15. illetve 16. életév), amikor szerződést lehet vele kötni, a foglalkoztatáshoz szükséges-e szülői hozzájárulás, gyámhatósági engedély, a jogviszony milyen időtartamra köthető, továbbá milyen egyéb, fiatal munkavállalóra vonatkozó törvényi szabályt kell figyelembe venni. Ezzel a módosítással az Mt. eleget tett a Gyermekjogi Egyezmény, valamint a 94/33/EK irányelv előírásainak, mivel azok nemcsak a munkaviszonyban, hanem az egyéb jogviszonyban történő foglalkoztatásokra is kötelező előírásokat tartalmaznak.
Az Mt. 129/A §-a „Fiatal munkavállalóra vonatkozó eltérő rendelkezések” címmel egy helyen foglalja össze a 18. életévüket be nem töltött munkavállalókra vonatkozó, általánostól eltérő szabályokat.7 Így például, a munkaidő mértékére nézve esetükben kettős korlát érvényesül: egyrészről a napi munkaidejük a 8 órát nem haladhatja meg, másrészről heti viszonylatban be kell tartani a 40 órás munkaidőmértéket. Azaz nem lehetséges, hogy a fiatalkorút egyes munkanapokon 8 órát meghaladóan, más munkanapokon 8 óránál kevesebb munkaidőben foglalkoztatják. Ha több munkáltató foglalkoztatja, az egyes munkaidőket össze kell számítani. Ha napi munkaideje a négy és fél órát meghaladja, részére legalább harminc perc munkaközi szünetet kell biztosítani. A fiatal munkavállaló esetében a napi pihenőidő mértéke kötelezően legalább 12 óra, azaz a két munkakezdés között legalább ennyi (pihenő)időnek el kell telnie. A törvény tiltja a rövidebb pihenőidő biztosításának speciális esetei alkalmazását, valamint a pihenőidő rugalmas, összevont kiadásának lehetőségeit. Ezen kívül a fiatal munkavállaló éjszakai munkára, rendkívüli munkavégzésre, valamint ügyeletre, illetve készenlétre nem vehető igénybe. A fenti rendelkezések kógens szabályok, azoktól érvényesen eltérni nem lehet.
– A fiatalkorúak munkavégzésére vonatkozó kiemelt munkavédelemi szabályokat a munkavédelemről szóló 1993. évi XCIII. törvény (Mvt.) tartalmazza. Az Mvt. –2004. évi XI. törvénnyel történő módosítása – bevezette azt a munkavállalói kategóriát, amely sérülékeny csoportként védi azokat a munkavállalókat, többek között a fiatalkorúakat is, akiket testi, lelki adottságaik, állapotuk következtében a munkavégzéssel összefüggő kockázatok fokozottan fenyegetnek, illetve aki maguk is fokozott kockázatot jelenthetnek munkavégzésük során. Az Mvt. 50/A. § bekezdése értelmében: „A sérülékeny csoportba tartozó munkavállalókat a külön jogszabályban foglaltak szerint óvni kell az őket különösen érintő egészségkárosító kockázatoktól.”8
– A sérülékeny csoportba tartozó munkavállalókat nem szabad olyan munkára alkalmazni, amely testi alkatára, illetve fejlettségére tekintettel rá hátrányos következményekkel járhat. Azokat a munkaköröket, amelyekben fiatal munkavállaló nem, vagy csak meghatározott munkafeltételek biztosítása esetén, illetve előzetes orvosi vizsgálat alapján foglalkoztatható külön jogszabály – A munkaköri, szakmai, illetve személyi higiénés alkalmasság orvosi vizsgálatáról és véleményezéséről szóló 33/1998. (VI. 24.) NM rendelet – határozza meg. A rendelet 8. számú melléklete tartalmazza azokat a terhelési formákat, melyek alapján nem foglalkoztatható fiatal munkavállaló.9
– A fiatalkorúak foglalkoztatásával kapcsolatos jogszabályi rendelkezések ellenőrzése és betartatása érdekében 2010. január 1-jétől a munkaügyi ellenőrzésről szóló törvény (Met.) is módosításra került.10 A módosítás következtében a munkaügyi ellenőrök ellenőrzési jogköre kiegészült azzal, hogy a foglakoztatási jogviszony létesítésével összefüggésben a munkavállaló jogalanyiságával kapcsolatos életkori feltételekre vonatkozó szabályok betartását is ellenőrizhetik.11 Az ellenőrzés keretében a felügyelő – amennyiben a jogszabályi feltételek fennállnak – egy munkavállalót érintő jogsértés esetén harmincezertől ötmillió forintig terjedő, több munkavállalót érintő jogsértés esetén harmincezertől nyolcmillió forintig terjedő munkaügyi bírságot szabhat ki.12
– A Met. mellett az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Kormányrendelet is lehetőséget biztosít arra, hogy amennyiben a munkáltató a fiatalkorú foglalkoztatására vonatkozó jogszabályokat megszegi, úgy ellene szabálysértési eljárás legyen kezdeményezhető. Ez alapján százezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható az, aki a nők, a fiatalkorúak, és a megváltozott munkaképességűek foglalkoztatására vonatkozó rendelkezéseket megsérti.13 (Amennyiben munkaügyi bírság került megállapításra, úgy szabálysértési eljárás lefolytatására és pénzbírság kiszabására nem kerülhet sor.)
– A gyermekmunka legrosszabb formáit, illetve annak szankcióit a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (Btk.) 175. § (2) bekezdése,14 175/B. §-a,15 195. § (3) bekezdése,16 207. § (1) bekezdés a) pontja,17 valamint a 282/B. §-a18 által meghatározott tényállások tartalmazzák. A gyermekek jogellenes munkáltatásának ezen legrosszabb formái ellen – amelyek a kiskorúakra a legnagyobb veszélyt jelentik – a büntetőjog eszközeivel is fel kell lépni. 
Mindezek alapján megállapítható, hogy a magyar jogi szabályozás – a nemzetközi egyezményeknek megfelelően – több jogágra kiterjedően, részletesen tartalmazza a gyermekmunka tilalmát és a fiatalkorúak munkavégzésére vonatkozó különös szabályokat.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint „Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.”
Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
Tekintettel arra, hogy a munkavédelemmel és a munkaügyi hatósági tevékenységgel kapcsolatos közigazgatási feladatok ellátására munkaügyi és munkavédelmi hatóságként az Országos Munkavédelmi és Munkaügyi Főfelügyelőség, illetve annak területi szervei jogosultak, ezért azok az Obtv. 29. § (1) a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szervnek tekinthetők. A családsegítő és gyermekjóléti szolgálat az ombudsman hatáskör értelmezése alapján közszolgáltatónak, a jegyző pedig az Obtv. 29. § (1) bekezdése a)-b) pontjai szerinti közigazgatási feladatot ellátó szervnek minősül, ezért eljárásuk vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján szintén egyértelműen ombudsmani hatáskörbe tartozik.

II. Az OMMF vizsgálatom során tanúsított együttműködése tekintetében
Az OMMF vizsgálatom során tanúsított eljárásával kapcsolatban a következőket kívánom megállapítani. Az Alkotmány 32/B. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztos feladata, hogy az alkotmányos jogokkal kapcsolatban tudomására jutott visszásságokat kivizsgálja vagy kivizsgáltassa, és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen.
Annak érdekében, hogy a jogalkalmazás ellenőreként ezen alapjogvédő kötelezettség maradéktalanul teljesülhessen, az Obtv. széleskörű vizsgálati lehetőségeket biztosít az ombudsman számára. A 18. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos bármely hatóságtól az általa lefolytatott eljárással, illetve az eljárás elmulasztásával kapcsolatban adatokat és felvilágosítást kérhet, továbbá a keletkezett iratokba betekinthet, annak megküldését, illetőleg, ha ez nem lehetséges róluk másolat készítését kérheti.
Fentiek értelmében a vizsgált ügyben bármely hatóságot, így az adott ügyben érintett helyi szervet is közvetlenül megkereshetek, a megkeresett szerv pedig kérdéseimre – a megadott határidőn belül – köteles választ adni. Ezeknek az eljárási szabályoknak a gyakorlati érvényesülése, betartása biztosítja, hogy alkotmányos feladatomat el tudjam látni. Amennyiben a megkeresett szerv nem válaszol, vagy a felettes szerv a válaszadás jogkörét magához vonja, úgy ezzel akadályozza a biztost feladata ellátásában. Ennek következtében sérül az ombudsmani intézménynek a kiszámítható, jogszerű működése, továbbá lehetetlenné válik vagy jelentősen megnehezül az adott üggyel összefüggő körülmények felderítése.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a megkereséseim teljesítésének elmaradása, valamint a helyi szerv válaszadási jogkörének elvonása sérti az országgyűlési biztos Obtv. 18. §-ában biztosított vizsgálati jogosultságát, továbbá korlátozza az országgyűlési biztost alkotmányos feladatának ellátásában (Alkotmány 32/B. §), ezáltal az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság elvével összefüggő alkotmányos visszásságot okoz.
Hasonló jellegű vezetői intézkedésre került sor – 1995-ben, az ombudsmani hivatal működésének kezdetén – a rendőrség tevékenységével kapcsolatban is. Az akkori országos rendőrfőkapitány ugyanis, bármely rendőri szervet érintő ombudsmani megkeresés esetén, maga kívánta meghatározni a válaszadás tartalmát és módját. Ez az intézkedés lassította a vizsgálat lefolytatását, akadályozta a hivatalban lévő biztosokat abban, hogy éljenek a törvényben rögzített jogosítványaikkal, illetve sértette a megkeresett rendőri szerv jogszabályban rögzített hatáskörét is. A zavartalan együttműködés elősegítése érdekében, a hivatalban lévő négy országgyűlési biztos közös levélben fordult a belügyminiszterhez, aki 1996. első negyedévében visszavonatta az országos rendőrfőkapitány sérelmesnek és törvénytelennek tartott belső intézkedését.19 Azóta a kapcsolattartás valamennyi rendőri szervvel zavartalan.

III. Az ügy érdeme tekintetében
– A munkaügyi felügyelőség vonatkozásában

1. A munkaügyi felügyelőség eljárásának vizsgálata során azt kívántam tisztázni, hogy kidolgozásra került-e, és amennyiben igen, úgy az eljáró felügyelők ismerik és alkalmazzák-e azt az „eljárási rendet”, amelyet abban az esetben kell követniük, ha eljárásuk során gyermek vagy fiatalkorú munkavállalóval találkoznak. Ezek a szabályok magukban foglalják-e azt a „módszert”, amelyet a helyszíni ellenőrzés, illetve a munkaügyi hatósági eljárás során alkalmazni kell – például a kiskorúak meghallgatásának módjára vonatkozó különös rendelkezéseket – illetve azt a kötelezettséget, hogy a gyermekkorú munkavállalásának tényéről a felügyelőségnek minden esetben értesítenie kell a gyermek törvényes képviselőjét és a területileg illetékes gyermekvédelmi hatóságot.
Az OMMF elnökének válaszaiból megállapítottam, hogy jelenleg nincsenek speciális, kifejezetten a gyermekek esetében alkalmazható eljárási rendszabályok, így ha a helyszíni ellenőrzés kiskorú foglalkoztatását észleli, az ellenőrök a „szokásos”, a felnőtt munkavállalóknál alkalmazott módon járnak el. Bár a válaszlevél utalt arra, hogy a gyermek meghallgatása lehetőség szerint a szülők jelenlétében történik, illetve „a felügyelők mindenkor fokozottabb figyelemmel folytatják le a helyszíni ellenőrzést” ezen tájékoztatásból nem állapítható meg egyértelműen, hogy adott esetben ténylegesen – számon kérhetően – a felügyelőknek pontosan mit is kellene tenniük. Ezt a megállapításomat támasztják alá az általam vizsgált eset iratai is. Az autópálya építés helyszíni ellenőrzése során felvett, a gyermek meghallgatásról készült jegyzőkönyv (egy kézírással kitöltött, általánosan használt tanú meghallgatási formanyomtatvány) semmilyen utalást nem tartalmaz arra vonatkozóan, hogy a gyermeket számára érthető módon tájékoztatták volna a jogairól, vagy bármilyen egyéb „különleges figyelemben” részesült volna. Ráadásul a jegyzőkönyv adatai szerint a meghallgatáson, kizárólag az eljáró munkaügyi felügyelő és a gyermek volt jelen. A gyermek édesapja, mindazok ellenére, hogy szintén a sztrádaépítésen dolgozott, s a helyszíni ellenőrzés során őt is meghallgatták, a gyermekének meghallgatásakor nem volt jelen.
A Gyermekjogi Egyezmény 3. cikke értelmében a szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenekfelett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban.
A Gyermekjogi Egyezmény része a hatályos magyar jognak, így rendelkezései nemcsak nemzetközi jogi kötelezettségeket eredményeznek, hanem azokat a hazai jogalkotó, jogalkalmazó szervek is kötelesek alkalmazni. Ez az elv a munkaügyi felügyelőséget is arra kötelezi, hogy eljárása során, döntéseiben minden esetben a gyermek mindenekfelett álló érdekét tartsa szem előtt, juttassa érvényre. Jelenleg azonban sem a munkaügyi felügyelőség eljárását szabályozó törvények (Met., Ket.), sem más jogszabályok nem tartalmaznak olyan speciális szabályokat, amelyek egyértelmű útmutatást adnának arra, hogy milyen módon kell a hatóságnak eljárnia, milyen eljárásrendben kell végrehajtania az ellenőrzéseket, vagy a kiskorút meghallgatását.  Így annak érdekben, hogy a gyermek mindenekfelett álló érdeke ezekben az esetekben is érvényesüljön, szükséges lenne olyan jogszabály megalkotására, amely tartalmazza azokat a speciális rendelkezéseket, amelyet a kiskorú foglalkoztatásának feltárása esetén alkalmazni kell. Ez által lenne biztosítható a hazai hatályos jogi szabályozás és a nemzetközi jogi kötelezettségek összhangja.
Az Alkotmánybíróság ugyanis a jogi normák és a jogintézmények kiszámíthatóságával kapcsolatban, a 9/1992. (I. 30.) AB határozatában elvi éllel állapította meg, hogy „a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények.”
Az a tény, hogy nincs olyan hatályos jogi norma, mely a kiskorúak védelme érdekében tartalmazza a gyermekkorú személyek munkavégzésének ellenőrzése során követendő eljárást, egyrészről az Alkotmány 7. § (1) bekezdésében deklarált a nemzetközi kötelezettségek és a belső jog összhangja, másrészről a gyermeki jogok tekintetében az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében deklarált, a gyermekeket az állam és a társadalom részéről megillető, kiemelt védelemhez és gondoskodáshoz való joga tekintetében alapjoggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét idézte elő.
Az OMMF által megküldött iratokból azt is megállapítottam, hogy az ellenőrzést végző munkaügyi felügyelőségek – a jogszabályi rendelkezések hiányában – azzal kapcsolatban is bizonytalanok, hogy a kiskorúak jogellenes foglalkoztatását kell-e jelezniük a gyermekvédelmi hatóságnak. Az „eset súlya”, azaz a kiskorú életkora alapján, ad-hoc módon döntik el, hogy értesítik-e a gyermek védelmére hivatott szerveket, vagy sem. A vizsgált esetben a munkaügyi ellenőrzésre 2008. június 1-jén került sor. Az iratokból valamint a jegyző és a gyermekjóléti szolgálat válaszaiból megállapítottam, hogy az ellenőrzést végző felügyelőség, a gyermek tényleges tartózkodási helye szerint illetékes szervek felé egyáltalán nem élt jelzéssel. A Nyugat-dunántúli Regionális Közigazgatási Hivatal Szociális és Gyámhivatal Zala Megyei Területi Kirendeltségnek vezetője ugyanis több mint egy hónappal később (2008. július 4-i keltezéssel) arra hivatkozással, hogy „tájékoztatást kapott” gyermekkorú munkavállaló foglalkoztatásáról – noha a levélből nem derül ki, hogy hivatalos úton, vagy más csatornán, illetve hogy mely időpontban – arra kérte az OMMF Nyugat-dunántúli Regionális Munkaügyi Felügyelőségének igazgatóját, hogy eljárásukról értesítsék a gyermek tartózkodási helye szerint illetékes jegyzőt, hiszen a gyermek érdekében ő tud érdemben intézkedni. Következésképpen a munkaügyi felügyelőség ezen időpontig – azaz több mint egy hónappal az ellenőrzés után – hivatalosan sem Zalakomár jegyzőjét, sem a helyi gyermekjóléti szolgálatot nem értesítette. A kirendeltség vezetője kérte azt is, hogy a keletkezett iratokból hivatala részére is küldjenek másolatot. Az eljáró munkaügyi felügyelőség 2008. július 22-i válaszában arról tájékoztatta a Gyámhivatalt, hogy „tekintettel arra, hogy az érintett kiskorú sem az ellenőrzést követően nem tartózkodott, sem jelenleg nem tartózkodik Zala megye területén, további intézkedés és eljárás érdekében az ügyben áttétellel éltek a gyermek bejelentett lakóhelye szerint illetékes Gyámhivatal Borsod-Abaúj Zemplén Megyei Területi kirendeltsége felé”.
A vonatkozó jogszabályi rendelkezések hiányában tehát a gyermek tényleges tartózkodási helye szerint illetékes jegyző és gyermekjóléti szolgálat hivatalosan – az ellenőrzést követő rövid időn belül – nem kapott jelzést a gyermek veszélyeztetettségéről. Kétségtelen tény, hogy a munkaügyi felügyelőség jelenleg nem tagja a gyermekvédelmi jelzőrendszernek és nincs olyan jogszabály, amely kifejezetten előírná számára ezt a kötelezettséget, a „gyermek mindenekfelett álló érdeke” azonban azt kívánja, hogy ezen kifejezett törvényi előírás hiányában is azonnal jelezzen az illetékes hatóságoknak. 
Mindezek alapján megállapítom, hogy az a tény, hogy nincs olyan hatályos jogi norma, mely a kiskorúak védelme érdekében tartalmazza a munkaügyi felügyelőség gyermekek munkavégzésre irányuló jelzési kötelezettségét, egyrészről az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság, másrészről a gyermeki jogok tekintetében az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében deklarált, a gyermekeket az állam és a társadalom részéről megillető, kiemelt védelemhez és gondoskodáshoz való joga tekintetében alapjoggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét idézte elő.
– Zalakomár jegyzője és a helyi Családsegítő és Gyermekjóléti Szolgálat vonatkozásában
Zalakomár jegyzője és a gyermekjóléti szolgálat megkeresésemre azt a tájékoztatást adta, mely szerint hivatalos úton nem kapott jelzést a felügyelőségtől a kiskorú foglalkoztatásával kapcsolatban. Álláspontom szerint azonban a jegyzőnek mindezek ellenére tudomással kellett bírnia e tényről, hiszen saját maga is és a polgármester is több ízben nyilatkozott a Zala Megyei Hírlapnak illetve több országos sajtóorgánumnak a faluban élő gyermekek munkáltatásával kapcsolatban. A médiát arról is tájékoztatták, hogy községükbe távolabbi településekről (Borsod megyéből) is érkeztek családok, akik közül sokan az autópálya építésen vállaltak munkát.20
A sajtóban megjelent információk alapján a jegyzőnek már korábban, hivatalból észlelni kellett volna az érintett gyermek veszélyeztetettségét. Amennyiben ugyanis gyermekes családok költöztek a településre, úgy – mint a gyermek védelméért felelős, elsőfokú gyámhatóságnak – figyelemmel kellett volna kísérnie, hogy az ideiglenesen odatelepülő és életvitelszerűen a településen tartózkodó, tanköteles korú gyermekek rendszeresen járnak-e a helyi iskolába. Ha tudomására jut, hogy a gyerekek rendszeresen hiányoznak, úgy az önmagában jelzi a veszélyeztetettségüket. (A többi odatelepült gyermek esetében is felmerülhetett a veszélyeztetettség gyanúja, azonban – mivel az ombudsmani vizsgálat kizárólag a munkaügyi ellenőrzéssel érintett gyermeket érinti – megállapításokat kizárólag ezzel kapcsolatban kívánok tenni.) A jegyzőnek hivatalból intézkednie kellett volna aziránt, hogy az iskolából rendszeresen hiányzó gyermek családját a gyermekjóléti alapellátás keretében segítsék, továbbá, hogy a szülők a tanköteles gyermekeket rendszeresen járassák iskolába, illetve meg kellett volna vizsgálnia, hogy a családban a gyermek ellátásának feltételei (megfelelő ruházkodás, élelmezés) adottak-e. Amennyiben ezt elmulasztotta, úgy a sajtóhírek megjelenése után számára is nyilvánvalóvá kellett válnia, hogy a településen élő gyermekek közül vannak olyanok, akik az autópálya építésen illegálisan dolgoznak. Ezen hír alapján pedig azonnal intézkednie kellett volna – legalább – a munkaügyi ellenőrzéssel érintett gyermek védelembe vételéről. Az iskolaidőszak alatt ugyanis a 13 éves gyermek jogellenes foglalkoztatása a Gyvt. alapján a kiskorú veszélyeztetettségének minősül,21 amely esetén a jegyző intézkedni köteles.22 A jegyző intézkedési kötelezettsége annál is inkább fennállt, mivel a gyermekvédelmi és gyámügyi feladat- és hatáskörök ellátásáról, valamint a gyámhatóság szervezetéről és illetékességéről szóló 331/2006. (XII. 23.) Korm. rendelet (Gyár.) 23. § (1) bekezdése értelmében a gyermek tényleges tartózkodási helye szerint illetékes települési önkormányzat jegyzője rendeli el a gyermek védelembe vételét és dönt annak felülvizsgálatáról. A gyermek védelme érdekében tehát az intézkedési kötelezettség nem a gyermek lakóhelyéhez, hanem a tényleges tartózkodási helyéhez kötődik. A védelembe vételről szóló határozatot ugyanakkor haladéktalanul közölnie kell a gyermek lakóhelye szerinti települési önkormányzat jegyzőjével.
Álláspontom szerint a jegyző nem mentheti ki magát ezen kötelezettsége alól azzal az indokkal, hogy az eljáró munkaügyi hatóság hivatalosan nem jelezte, hogy mely kiskorút „talált” munkavégzésen. A hivatalos jelzés hiányában – akár a sajtóértesülés alapján – neki magának kellett volna felvennie a kapcsolatot a munkaügyi felügyelőséggel és megtudnia, hogy mely kiskorú az érintett, és ennek ismeretében hivatalból azonnal meg kellett volna indítania és le kellett volna folytatnia a veszélyeztetett gyermek védelembe vételére irányuló eljárást. A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 20. § (1) bekezdése szerint ugyanis a hatóság, a hatáskörébe tartozó ügyekben, illetékességi területén köteles eljárni.23 Ez azt jelenti, hogy abban az esetben, amikor az eljárás megindításának anyagi jogi jogszabályban foglalt feltételei beállnak – jelen esetben, amikor a jegyző a gyermek veszélyeztetettségéről tudomást szerzett –, a hatóság köteles hatáskörében az eljárást megindítani. 
A zalakomári jegyző mindannak ellenére nem indította meg a gyermek védelembe vételére irányuló eljárást, hogy 2008. június 11-én a védőnő is jelzéssel élt a család veszélyeztetettségét illetően, illetve a gyermek két másik testvére ellen a Nagykanizsai Rendőrkapitányság nyomozást indított, amelynek elrendeléséről az Őrsparancsnok – 2008. június 13-án – szintén tájékoztató levelet küldött a jegyző számára. 
A gyermekjóléti szolgálat ugyan 2008. június 24-én javaslatot tett a kiskorú két testvérének védelembe vételére – amelyet a család 2008. július 2-án történt meghallgatása után el is rendeltek – a vizsgált gyermek esetében azonban erre nem került sor. Ezt követően a veszélyeztetett gyermek és családja, előzetes jelzés nélkül, július végén elköltözött a településről.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint „a gyermek nevelése, fejlődésének biztosítása elsődlegesen a szülők felelőssége és kötelezettsége, a gyermeki jogok biztosítása és előmozdítása érdekében az államnak a szülőknek megfelelő segítséget kell nyújtania. A gyermeknek az a joga tehát, hogy az állam részéről a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemben és gondoskodásban részesüljön, az állam alkotmányos kötelességét alapozza meg a gyermek fejlődésének védelmére. Amíg tehát az Alkotmányban megfogalmazott állampolgári alapjogok esetében az állam részéről általában a passzivitás az elvárható magatartás, addig a gyermek jogai védelmében a családot, közelebbről a szülőt terhelő alkotmányos alapkötelezettségek esetén az államot aktív magatartásra kötelezi az Alkotmány 67. § (1) bekezdése, kifejezett kötelezettségeket állapítva meg számára. [995/B/1990., 79/1995. (XII. 21.) AB. határozat]. Az állam alatt nem pusztán a Magyar Államot, mint jogi személyt kell jelen esetben érteni, hanem – a különböző jogszabályokban meghatározott feladat- és hatáskörében eljárva – valamennyi, állami- és önkormányzati szervet.”
Mindezek alapján megállapítottam, hogy Zalakomár jegyzője azáltal, hogy elmulasztotta megtenni az illegálisan foglalkoztatott és ezáltal veszélyeztetett kiskorú védelme érdekében a szükséges intézkedéseket – összefüggésben az Alkotmány 16. §-ban deklarált, az állam gyermek- és ifjúságvédelmi kötelezettségével – az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében rögzített, a gyermekeket az állam és a társadalom részéről megillető, kiemelt védelemhez és gondoskodáshoz való joga tekintetében alapjoggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét idézte elő.

Összegzés
A gyermekmunka tilalmával és a fiatalkorúak foglalkozatásával kapcsolatos szigorú jogi normák célja, hogy megvédje a gyermekeket a kizsákmányolás ellen és biztosítsa számukra azt a lehetőséget, hogy az életkoruknak megfelelő bánásmódban részesüljenek, valamint részt vegyenek az oktatásban. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy azáltal, hogy hazánk csatlakozott a Gyermekjogi Egyezményhez és elfogadta a gyermekmunka tilalmáról szóló nemzetközi dokumentumokat, a magyar jogrendszerben is jelentős változások történtek a gyermekek védelme érdekében. Az ezekből fakadó kötelezettségeink hatékony teljesítését azonban nagymértékben akadályozza, hogy nincs megfelelő kommunikáció a munkaügyi ellenőrzési hatóság és a gyermekek védelmére hivatott szervek között. 
Mindazok ellenére, hogy a 15 éves kor alatti kiskorúak foglalkoztatását a törvény szigorúan tiltja, a munkaügyi ellenőrzési hatóság nincs felkészülve arra, hogy mit tegyen abban az esetben, ha egy gyermeket munkavégzésen talál. A Met. ugyanis csak a munkáltató irányában ír elő számára intézkedési köztelezettséget. Ez alapján a hatóság a munkáltatót eltiltja a gyermek további foglakoztatásától és – akár több millió forintos – pénzbírsággal is szankcionálja, ugyanakkor bizonytalan abban, hogy a gyermekkel mit tegyen. Meghallgathatja-e, értesítenie kell-e a gyermekvédelmi jelzőrendszert, de azon belül is hová, mely szervhez kell fordulnia, ki az illetékes? Erre nézve semmilyen előírás, norma nem áll rendelkezésre, ugyanakkor a gyermekek hatékony védelme érdekében nem elegendő kizárólag a munkáltatót szankcionálni, szükség van egyéb, azonnali intézkedések megtételére is.
Az általam vizsgált esetben a munkaügyi ellenőrzés után három héttel született meg az a határozat, amely a munkáltató számára megtiltotta a kiskorú továbbfoglalkoztatását és csak majd’ két hónappal később került sor a gyámhivatal értesítésére. Ezen idő alatt a gyermek védelme érdekében tényleges intézkedés megtételére nem került sor!
Ezzel kapcsolatban álláspontom a következő. A Gyermekjogi Egyezmény 12. cikke szerint a gyermeket az őt érintő kérdésekben életkorának megfelelően meg kell hallgatni.24 Mindezek alapján a jogalkotónak megfelelő jogszabályi rendelkezések kidolgozásával lehetővé kellene tennie, hogy a tényállás felderítése érdekében munkáltatásának okairól és körülményeiről a gyermeket akár közvetlenül, akár a gyermekjóléti szolgálat útján meg lehessen hallgatni. (Hasonló jogszabályi rendelkezést tartalmaz a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról szóló kormányrendelet25, valamint a büntető eljárási törvény is.26) Erre különösen azokban az esetekben van szükség, amikor a szülő és a munkáltató személye egybeesik, illetve a gyermek a szülő tudtával vagy ösztönzésére vállal munkát.
Tény, hogy a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért a felelősség elsősorban a szülőket terheli.27 Amennyiben azonban a szülő nem tud róla, vagy tűri, hogy a gyermek iskola helyett dolgozzon, esetleg éppen ő az, aki munkára kényszeríti, a gyermek védelme érdekében fokozott állami szerepvállalásra van szükség, amelynek keretében a munkaügyi hatóságnak azonnal jeleznie kell a gyermek foglalkoztatását a gyermekjóléti szolgálat felé, amelynek pedig azonnal meg kell hoznia azokat az intézkedéseket, amelyek a gyermek védelme érdekében szükségesek. Csak ezen garanciális szabályok beiktatásával valósulhatna meg, hogy a munkaügyi ellenőrzési eljárás során is érvényesüljön a gyermek mindenek felett álló érdeke.
Önmagában ugyanis a gyermekmunka törvényi tilalma és annak szankcionálása nem elegendő ahhoz, hogy a problémát megszüntesse, vagy azokat az okokat, amelyek következtében a gyermekek munkát vállalnak, felszámolja. Ehhez valamennyi érintett szerv együttműködése szükséges. (Akár az iskola gyermekkel kapcsolatos jelezése alapján is sor kerülhet annak feltárására.) Fontos azonban, hogy az egyes hatóságok között megfelelő kommunikáció legyen és a gyermekkel kapcsolatos tényekről, a védelme érdekében megtett intézkedésekről azonnal tájékoztassák egymást. E körben kiemelkedő szerep hárul a gyermekjóléti szolgálatokra és a gyermekek védelme érdekében eljáró egyéb szervekre. Ezen szervek feladata, hogy észleljék, jelezzék, esetleg feltárják azokat a körülményeket, amelyek a gyermek foglalkoztatásához vezettek. Amennyiben ugyanis a gyermek munkáltatásának oka az anyagi ellehetetlenülés, a szociális kiszolgáltatottság, úgy – adott esetben – az is megfelelő védelmet jelenthet a gyermek számára, ha a családot a szociális ellátás eszközeivel támogatják. Csak a gyermek mindenekfelett álló érdekének szem előtt tartásával és az ezen elv érvényesülése érdekében tett komplex intézkedések meghozatalával biztosítható a gyermekmunka tilalmának tényleges megvalósítása.

Intézkedéseim
A vizsgálatom során feltárt alapjoggal összefüggő visszásságok orvoslása, valamint az ilyen visszásságok közvetlen veszélyének elkerülése érdekében az alábbi intézkedéseket teszem.
– Az Obtv. 25. §-a alapján felkérem a nemzetgazdasági minisztert, valamint a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy kezdeményezzék olyan jogszabály megalkotását, illetve a munkaügyi ellenőrzésről szóló törvény olyan módosítását, amellyel biztosítható, hogy a munkaügyi ellenőrzés során is érvényesüljön a gyermekek mindenek felett álló érdeke
– az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem az OMMF elnökénél, hogy 
1./ – a jelentésemben foglaltakra figyelemmel vizsgálja felül az irányítása alá tartozó munkaügyi felügyelőségek eljárási gyakorlatát abban az esetben, amikor ellenőrzésük során illegális gyermekmunkával találkoznak, 
2./ – hívja fel munkatársai figyelmét a gyermekek mindenekfelett álló érdekének a munkaügyi eljárás során történő érvényesítésére, valamint  
3./ – az ombudsmani megkeresésekre történő válaszadási kötelezettségek érdemi teljesítésére
– az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem Zalakomár jegyzőjénél, hogy a jövőben fordítson kiemelt figyelmet, illetve tegyen meg minden szükséges intézkedést az illetékességi területén élő veszélyeztetett kiskorúak jogainak védelme érdekében.
Tekintettel arra, hogy a vizsgálattal érintett kiskorú esetében, a feltárt sérelem utólagos orvoslására nincs lehetőség, ezért a konkrét üggyel kapcsolatban ombudsmani intézkedést nem kezdeményezek.

Budapest, 2010. július 19.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Mellékletek:
1. A gyermekmunka tilalmával kapcsolatos nemzetközi szerződések
A Gyermekjogi Egyezmény – a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény, kihirdette az 1991. évi LXIV. törvény – 32. cikke értelmében, az Egyezményben részes államok meghatározzák az alkalmazáshoz (employment) szükséges legalacsonyabb életkort vagy életkorokat, és megfelelően szabályozzák a munkaidőt és az alkalmazási feltételeket.
32. cikk
1. Az Egyezményben részes államok elismerik a gyermeknek azt a jogát, hogy védelemben részesüljön a gazdasági kizsákmányolás ellen, és ne legyen kényszeríthető semmiféle kockázattal járó, iskoláztatását veszélyeztető, egészségére, fizikai, szellemi, lelki, erkölcsi vagy társadalmi fejlődésére ártalmas munkára.
2. Az Egyezményben részes államok törvényhozási, közigazgatási, szociális és oktatásügyi intézkedéseket tesznek a jelen cikk végrehajtásának biztosítására. Ebből a célból és figyelembe véve más, nemzetközi okmányok idevágó rendelkezéseit, a részes államok különösen:
a) meghatározzák az alkalmaztatáshoz szükséges legalacsonyabb életkort vagy életkorokat;
b) megfelelően szabályozzák a munkaidőt és az alkalmaztatási feltételeket;
c) megfelelő büntetésekkel vagy más szankciókkal biztosítják a jelen cikk hatékony végrehajtását.

Az Európai Szociális Karta – kihirdette az 1999. évi C. törvény – 7. cikke a gyermekek és fiatalok  védelemhez való joga címmel a gyermekek munkajogi védelméről, az oktatás és a munka kapcsolatáról, az ezzel kapcsolatos védelemről és a szakképzésben részt vevő tanulók védelméről rendelkezik.
7. cikk
A gyermekek és fiatalok védelemhez való joga tényleges gyakorlásának biztosítására a Szerződő Felek kötelezettséget vállalnak arra, hogy
1. a munkaviszony létesítéséhez szükséges minimális életkort a 15. életévben határozzák meg, olyan kivételekkel, amikor a gyermek előírt alkalmazása egészségére, erkölcsére vagy oktatására veszélytelen könnyű munkára történik;
2. biztosítják, hogy a veszélyesnek vagy egészségtelennek tekintett előírt foglalkoztatás esetén a munkába lépéshez magasabb minimális életkort szabjanak meg;
3. biztosítják, hogy a még kötelező oktatásban részesülő gyermekek nem kerülnek alkalmazásra olyan munkában, amely megfosztaná őket oktatásuk teljes körű előnyétől;
4. biztosítják, hogy a 16 évnél fiatalabb személyek munkaidejét fejlődésük szükségleteinek megfelelően korlátozzák, különös tekintettel szakmai képzésük szükségességére;
5. elismerik a fiatal dolgozók és ipari tanulók jogát a méltányos bérhez vagy egyéb megfelelő juttatásra;
6. biztosítják, hogy a fiataloknak a rendes munkaidő alatt a munkaadó egyetértésével szakmai képzésben eltöltött idejét a munkanap részének tekintik;
7. biztosítják, hogy a 18 éven aluli dolgozók legalább 3 hét fizetett évi szabadságra legyenek jogosultak;
8. biztosítják, hogy a 18 éven aluliakat ne alkalmazzák éjszakai munkára, kivéve a nemzeti törvények vagy rendelkezések által meghatározott egyes foglalkozásokat;
9. biztosítják, hogy a nemzeti törvények és rendelkezések által meghatározott munkakörökben foglalkoztatott 18 évnél fiatalabbak rendszeres orvosi felülvizsgálaton vegyenek részt;
10. speciális védelmet biztosítanak azon fizikai és morális veszélyekkel szemben, amelyeknek a gyerekek és a fiatalok ki vannak téve, különösen amelyek közvetlenül vagy közvetve a munkájukból erednek.

A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet megalakulásától fogva megkülönbözetett figyelmet fordít a fiatalok munkával kapcsolatos védelmére. Ennek fontosságát a Szervezet Alapokmánya is tartalmazza és már 1919-ben, az első ülésén elfogadta az 5. számú Egyezményt, amely az iparban foglalkoztatottakra vonatkozóan határozta meg az alkalmazhatóság alsó korhatárát (14. év). 
Azóta a fiatalkorúak munkajogi védelmével kapcsolatban számos további egyezményt fogadtak el, amelyek tartalmuk szerint három fő területet érintenek:
– a munkába lépés alsó korhatárát, 
– a fiatalok éjszakai munkavégzését, illetve
– a fiatalok munkájával kapcsolatos orvosi vizsgálatok szabályozását.

A gyermekmunka legrosszabb formáinak betiltásáról és felszámolására irányuló azonnali lépésekről szóló – a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 1999. évi 87. ülésszakán elfogadott – 182. számú Egyezmény (kihirdette a 2001. évi XXVII. törvény), a gyermekmunkaerő foglalkoztatásának legrosszabb formáit határozza és tiltja meg, illetve azt kívánja, hogy a tagállamok nyilvánítsák bűncselekménynek, és büntetőjogi szankciókkal büntessék a 3. cikkben felsorolt magatartásokat, tevékenységeket. Az Egyezmény 3. Cikke értelmében:
Jelen Egyezmény alkalmazásában a „gyermekmunka legrosszabb formái kifejezés” magában foglalja:
a) a rabszolgaság vagy a rabszolgasághoz hasonló gyakorlat valamennyi formáját, úgymint a gyermekek adásvételét és a gyermekkereskedelmet, az adósrabszolgaságot és jobbágyságot, valamint a kényszer- vagy kötelező munkát, ideértve a gyermekek kényszer- vagy kötelező sorozását fegyveres konfliktusokban való bevetésük érdekében;
b) egy gyermek prostitúció, pornográfiakészítés vagy pornografikus előadás céljára történő használatát, vásárlását vagy felajánlását;
c) egy gyermek illegális tevékenységre, különösen a vonatkozó nemzetközi szerződések szerint meghatározott kábítószerek előállítására és az azokkal való üzérkedésre történő használatát, vásárlását és felajánlását;
d) olyan munkát, amely jellegénél fogva, vagy azon körülményektől fogva, amely között azt végzik, valószínűleg veszélyezteti a gyermekek egészségét, biztonságát vagy erkölcseit.
4. Cikk
1. A 3. Cikk d) pontja szerinti munka típusait - a munkaadók és munkavállalók érintett szervezetei véleményének meghallgatása után - nemzeti törvények, szabályok vagy az illetékes hatóság határozzák meg a vonatkozó nemzetközi normák, különösen a gyermekmunka legrosszabb formáiról szóló 1999. évi Ajánlás 3. és 4. bekezdéseinek figyelembevételével.
2. A munkaadók és munkavállalók érintett szervezetei véleményének meghallgatása után az illetékes hatóság ott, ahol így meghatározott munka fajtái léteznek, köteles azokat azonosítani.

A gyermekmunka felszámolásáról szóló ILO határozatot 2004 márciusáig 148 ország törvényhozása ratifikálta, Magyarország megerősítette, és a 2001. évi XXVII. törvénnyel kihirdette az egyezményt, így az a magyar jog részévé vált. 
A foglalkoztatás alsó korhatáráról szóló, a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 1973. évi 58. ülésszakán elfogadott 138. számú Egyezmény – kihirdette a 2000. évi LXIX. törvény – értelmében a munkaviszonyba lépés alsó korhatára a tankötelezettség teljesítésénél, de a 15. életév betöltésénél semmiképpen sem lehet alacsonyabb. 
1. Cikk
Minden tagállam, amelyre nézve a jelen Egyezmény hatályban van, kötelezi magát arra, hogy olyan nemzeti politikát folytat, amely a gyermekmunka tényleges felszámolására irányul, és arra, hogy a foglalkoztatási jogviszony vagy bármilyen munkavégzés alsó korhatárát fokozatosan olyan szintre emelik, amely biztosítja a fiatalkorúak teljes testi és szellemi fejlődését.
2. Cikk
1. Minden tagállam, amely ratifikálja a jelen Egyezményt, köteles a ratifikációs okmányhoz csatolt nyilatkozatban megjelölni a foglalkoztatás vagy bármilyen munkaviszonyon kívüli munkavégzés tekintetében az országa területén, valamint az országa területén bejegyzett szállító eszközökön érvényes alsó korhatárt. A jelen Egyezmény 4-8. Cikkében foglaltak alapján ezen kor alatt senki sem foglalkoztatható, és nem bocsátható semmilyen munkaviszonyon kívüli munkára, semmilyen foglalkozásban. 
3. Jelen cikk 1. bekezdése alapján meghatározott alsó korhatár nem lehet alacsonyabb az iskolaköteles életkornál és semmi esetre sem lehet kevesebb, mint 15 év.

A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet Alapokmányának 22. cikkelye szerint mindegyik tagállam vállalja, hogy évenként jelentést készít a Nemzetközi Munkaügyi Hivatal részére azokról az intézkedésekről, amelyeket azon Egyezmények előírásainak érvényesítése érdekében tett, amely Egyezményekhez csatlakozott. Ezeknek a jelentéseknek olyan formában kell készülniük és azokat a részleteket kell tartalmazniuk, amelyeket az Igazgató Tanács e célra megkövetel.
Az ILO statisztikái szerint azonban a gyermekmunka világméretű törvényi tilalma ellenére még mindig minden hatodik 5-17 éves életkor közötti gyermek dolgozik rendszeresen. Ez világméretekben kb. 215 millió gyermeket jelent, akik közül kb. 115 milliót veszélyes munkakörben alkalmaznak. A munkára fogott gyermekek több mint fele ázsiai.  Ezen adatok természetesen csak becslésen alapulnak, hiszen a gyermekek foglalkoztatásának mértékéről nincsenek megbízható statisztikák. 
Az Európai Unió Tanácsának 94/33/EK irányelve a fiatal személyek munkahelyi védelméről, azt a kötelezettségét rója a tagállamokra és a csatlakozni kívánó államokra, hogy a 18. életévüket be nem töltött személyek munkavégzése tekintetében bizonyos minimális védelmi rendelkezéseket iktassanak jogrendjükbe. Az irányelv első része rögzíti a gyermekmunka tilalmát, a második rész a munkaadók általános kötelezettségét tartalmazza a fiatalokkal kapcsolatban, a harmadik rész a munkaidőre, pihenőidőre, éjszakai munkára vonatkozó rendelkezéseket rögzíti, a negyedik rész pedig az eljárási kérdéseket szabályozza.
1. cikk
(1) A tagállamok megteszik a gyermekmunka tilalmához szükséges intézkedéseket.
Ebben az irányelvben megállapított feltételek mellett gondoskodnak arról, hogy a munkába állás alsó korhatára ne legyen alacsonyabb a nemzeti jog által a tankötelezettségre meghatározott felső korhatárnál, illetve semmiképpen se legyen alacsonyabb, mint 15 év.
(2) A tagállamok ebben az irányelvben megállapított feltételek mellett biztosítják a serdülők munkavégzésének szigorú szabályozását és védelmét.
(3) A tagállamok általánosságban biztosítják, hogy a munkáltatók megteremtik a fiatal személyek számára az életkoruknak megfelelő munkakörülményeket.
A tagállamok biztosítják a fiatal személyek védelmét a gazdasági kizsákmányolástól, valamint minden olyan munkavégzéstől, amely valószínűleg ártana biztonságuknak, egészségüknek vagy fizikai, mentális, erkölcsi vagy társadalmi fejlődésüknek, illetve veszélyeztetné nevelésüket.
2. cikk
(1) Ez az irányelv minden olyan 18. életévét még be nem töltött személyre vonatkozik, aki egy tagállamban hatályos jogszabályban meghatározott, illetve egy tagállamban hatályos jogszabály által szabályozott munkaviszonnyal vagy munkaszerződéssel rendelkezik.
(2) A tagállamok jogszabályokat alkothatnak, hogy ez az irányelv a jogszabályokban meghatározott korlátozásokkal és feltételek mellett ne legyen alkalmazható az alkalmi munkára vagy a rövid távú munkavégzésre, ha az
a) valamely magánháztartásban háztartási munkát, vagy
valamely családi vállalkozásban végzett, fiatal személyek számára károsnak, ártalmasnak vagy veszélyesnek nem tekintett munkát jelent.

2. Lábjegyzet
1.      http://www.nepszava.hu/articles/article.php?id=56747
http://www.nol.hu/archivum/archiv-497963
http://www.168ora.hu/cikk.php?cikk=23188
http://www.zalaihirlap.hu/fooldal-nap_temai/20080628_gyerekkoru_sztradaepito
2.    A nemzetközi dokumentumok felsorolását és a gyermekmunka tilalmára vonatkozó rendelkezéseket részletesen a jelentés melléklete tartalmazza
3    1992. évi XXII. törvény a Munka Törvénykönyvéről
72. § (1) Munkaviszonyt munkavállalóként az létesíthet, aki tizenhatodik életévét betöltötte.
(3) A munkaviszony szempontjából fiatal munkavállaló az, aki tizennyolcadik életévét még nem töltötte be.
4    72. § (4) Munkaviszonyt létesíthet - az (1) bekezdéstől eltérően - a tizenötödik életévét betöltött, általános iskolában, szakiskolában, középiskolában nappali rendszerű képzés keretében tanulmányokat folytató tanuló az iskolai szünet alatt.
(5) A tizenhat éven aluli fiatal munkavállaló munkaviszony létesítéséhez törvényes képviselőjének hozzájárulása is szükséges.
(6) Az (1)-(5) bekezdésben foglalt rendelkezésektől érvényesen eltérni nem lehet.
5    72. § (7) A tanköteles fiatal munkavállaló a gyámhatóság engedélye alapján, a külön jogszabályban meghatározott művészeti, sport-, modell- vagy hirdetési tevékenység keretében az (1) és a (4) bekezdésben meghatározott feltételektől eltérően is foglalkoztatható.
6    Mt. 72/A. § Ha a tizennyolcadik életévét még be nem töltött személy nem munkaviszony, hanem munkavégzésre irányuló egyéb jogviszony keretében végez munkát, a jogviszony létesítésére a 72. §, a 76. § (3) bekezdése, valamint 79. § (3)-(4) bekezdése és (5) bekezdése második mondata rendelkezéseit megfelelően alkalmazni kell. Ezen túlmenően a foglalkoztatás során az e törvénynek a fiatal munkavállalók foglalkoztatására vonatkozó szabályait is alkalmazni kell.
7    A fiatal munkavállalóra vonatkozó eltérő rendelkezések
Mt 129/A. § (1) 	A fiatal munkavállaló munkaideje legfeljebb napi nyolc óra, illetve heti negyven óra lehet. Fiatal munkavállaló esetében egy hétnél hosszabb munkaidőkeret nem alkalmazható. A munkaidő megállapításánál a több munkáltató részére történő munkavégzés munkaidejét össze kell számítani.
(2) Ha a fiatal munkavállaló napi munkaideje a négy és fél órát meghaladja, részére legalább harminc perc munkaközi szünetet kell biztosítani.
(3) A fiatal munkavállaló esetében a 123. § (1) bekezdése szerinti napi pihenőidő mértéke legalább tizenkét óra.
(4) A fiatal munkavállaló esetében a 123. § (2)-(3) bekezdése, valamint a 124. § (2)-(5) bekezdése nem alkalmazható.
(5) A fiatal munkavállaló éjszakai munkára, rendkívüli munkavégzésre, valamint ügyeletre, illetve készenlétre nem vehető igénybe.
(6) Az (1)-(5) bekezdés rendelkezéseitől eltérni nem lehet.
8 Az Mvt. értelmező rendelkezései szerint  87. § E törvény alkalmazásában:
8/A. Sérülékeny csoport: az a munkavállalói kategória, amelybe tartozó munkavállalókat testi, lelki adottságaik, állapotuk következtében a munkavégzéssel összefüggő kockázatok fokozottan fenyegetnek, illetve akik maguk is fokozott kockázatot jelenthetnek munkavégzésük során (pl. fiatalkorúak, terhes, nemrégen szült, anyatejet adó nők és szoptató anyák, idősödők, megváltozott munkaképességűek).
9    A munkaköri, szakmai, illetve személyi higiénés alkalmasság orvosi vizsgálatáról és véleményezéséről szóló 33/1998. (VI. 24.) NM rendelet 8. számú melléklete szerint: Fiatalkorú részére tilos olyan munkát adni, amely:
- saját vagy mások egészsége, testi épsége szempontjából az átlagosat meghaladó mértékű kockázattal jár,
- közepesen nehéz vagy nehéz fizikai munka,
- fokozott pszichés megterheléssel jár, 
- amely során nagyon mérgező, a reprodukciót károsító, daganatkeltő vegyi anyagokkal kerül kapcsolatba.
10   Módosította a 2009. évi CXXVI. törvény
11   A munkaügyi ellenőrzésről szóló 1996. évi LXXV. törvény (Met.)
3. § (1) A munkaügyi ellenőrzés kiterjed:
a) a foglalkoztatásra irányuló jogviszony létesítéséhez szükséges jognyilatkozatok alakszerűségére és kötelező tartalmi elemeinek meglétére, a munkavállalói jogalanyisággal kapcsolatos életkori feltételekre, továbbá a foglalkoztató írásbeli tájékoztatási kötelezettségére vonatkozó rendelkezések,
e) a nők, a fiatalkorúak és a megváltozott munkaképességűek foglalkoztatásával kapcsolatos jogszabályok megtartására.
12   Met. 6/A. § (1) A felügyelő a 6. § (1) bekezdésének f) pontjától és a 7. §-ban foglaltaktól eltérően köteles javaslatot tenni munkaügyi bírság kiszabására, valamint a munkaügyi bírság kiszabása kötelező, ha a foglalkoztató a 3. § (1) bekezdésében meghatározott rendelkezések közül
d) nem tartotta be a nők, a fiatal munkavállalók és a megváltozott munkaképességűek foglalkoztatására vonatkozó sajátos szabályokat.
7. § (1) Munkaügyi bírság akkor szabható ki, ha a foglalkoztató
a) a 3. § (1) bekezdése a) pontjának a foglalkoztatásra irányuló jogviszony létesítéséhez szükséges jognyilatkozatok alakszerűségére, a munkavállalói jogalanyisággal kapcsolatos életkori feltételekre vonatkozó, valamint b), c), d), f), i), k), l), m) és n) pontjában foglalt rendelkezéseket egy, vagy több munkavállaló vonatkozásában megsérti.
(2) A munkaügyi bírság mértéke
b) a 3. § (1) bekezdésének c), d), l), m), n) pontjában foglalt rendelkezések megsértése esetén
ba) - amennyiben a megállapított egy jogsértés egy munkavállalót érint - harmincezer forinttól kétmillió forintig,
bb) - amennyiben a megállapított több jogsértés egy munkavállalót érint - harmincezer forinttól négymillió forintig,
bc) - amennyiben a megállapított egy jogsértés több munkavállalót érint - harmincezer forinttól hatmillió forintig, 
bd) - amennyiben a megállapított több jogsértés több munkavállalót érint - harmincezer forinttól nyolcmillió forintig terjedhet.
13   Az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Kormányrendelet
94. § (1) Az a munkáltató, aki 
c) a nők, a fiatalkorúak és a megváltozott munkaképességűek foglalkoztatására vonatkozó rendelkezéseket megsérti, százezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
14   Btk. 175. § (2) Aki emberkereskedelemmel összefüggésben megszerzett és a személyi szabadságától megfosztott sértett személyi szabadságának megfosztását fenntartja, és a sértettet munkavégzésre kényszeríti, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. 
(3) A büntetés az (1) bekezdés esetén egy évtől öt évig, a (2) bekezdés esetén öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekményt 
e) a tizennyolcadik életévét be nem töltött személy sérelmére követik el.
15   Btk. 175/B. § (1) Aki mást elad, megvásárol, ellenszolgáltatásként átad, vagy átvesz, más személyért elcserél, úgyszintén, aki ennek érdekében toboroz, mást szállít, elszállásol, elrejt, másnak megszerez, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. 
2) A büntetés egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztés, ha a bűncselekményt 
a) tizennyolcadik életévét be nem töltött személy sérelmére követik el.
16   Btk. 195.§ (3) Bűntett miatt két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő az a nagykorú személy, aki a kiskorúval kényszermunkát végeztet.
17   Btk. 207. § (1) Aki haszonszerzés céljából valakit közösülésre vagy fajtalanságra másnak megszerez, bűntettet követ el, és három évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. 
3) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a kerítést 
a) az elkövető hozzátartozója, avagy nevelése, felügyelete vagy gondozása alatt álló, illetőleg tizennyolcadik életévét be nem töltött személy sérelmére követik el.
18   Btk. 282/B. § (1) Az a tizennyolcadik életévét betöltött személy, aki tizennyolcadik életévét be nem töltött személy felhasználásával kábítószert termeszt, előállít, megszerez, tart, az országba behoz, onnan kivisz, az ország területén átvisz, bűntettet követ el, és két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő. 
(2) A büntetés öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, 
a) ha a tizennyolcadik életévét betöltött személy tizennyolcadik életévét be nem töltött személynek kábítószert kínál vagy átad, illetve ilyen személy felhasználásával kábítószert forgalomba hoz vagy azzal kereskedik
19   Erről bővebben lásd. OBH-48/1996 számú ügy Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 1996. évi jelentése 28. oldal 
20   „Az autópálya-építés óta sokan költöztek ide, főként Borsod megyéből - jegyezte meg a jegyző. - Egy részük a munka reményében, az uzsorakamatok elől menekült, másik részük viszont alvállalkozóként - 60 céget számoltunk össze - dolgozik a sztrádaépítésen”.
http://www.zalaihirlap.hu/fokusz/20080704_kiskoru_munkasok___a_sztradaepitesnel_
21   Gyvt. 5. § n) „veszélyeztetettség: olyan - a gyermek vagy más személy által tanúsított - magatartás, mulasztás vagy körülmény következtében kialakult állapot, amely a gyermek testi, értelmi, érzelmi vagy erkölcsi fejlődését gátolja vagy akadályozza”
22   Gyvt.68. § (1) Ha a szülő vagy más törvényes képviselő a gyermek veszélyeztetettségét az alapellátások önkéntes igénybevételével megszüntetni nem tudja, vagy nem akarja, de alaposan feltételezhető, hogy segítséggel a gyermek fejlődése a családi környezetben mégis biztosítható, a települési önkormányzat jegyzője a gyermeket védelembe veszi.
(2) A települési önkormányzat jegyzője - a gyermekjóléti szolgálat javaslatának figyelembevételével - védelembe veheti továbbá
a) a szabálysértési hatóság értesítése alapján a szabálysértést elkövetett fiatalkorút,
b) a nyomozó hatóság nyomozást megtagadó határozata alapján a tizennegyedik életévét be nem töltött gyermeket,
c) a rendőrség, az ügyészség, illetve a bíróság jelzése alapján a bűncselekmény elkövetésével gyanúsított, vádolt fiatalkorút.
(3) A védelembe vétellel egyidejűleg a gyermek gondozásának folyamatos segítése és ellátásának megszervezése, a szülői nevelés támogatása érdekében a települési önkormányzat jegyzője a gyermek részére a gyermekjóléti szolgálat családgondozóját rendeli ki és a veszélyeztetettség okának megszüntetése érdekében intézkedést tesz, így különösen
23   Ket. 20. § (1) „A hatóság a hatáskörébe tartozó ügyben illetékességi területén, valamint kijelölés alapján köteles eljárni”
24   1. Az Egyezményben részes államok az ítélőképessége birtokában lévő gyermek számára biztosítják azt a jogot, hogy minden őt érdeklő kérdésben szabadon kinyilváníthassa véleményét, a gyermek véleményét, figyelemmel korára és érettségi fokára, kellően tekintetbe kell venni. 
2. Ebből a célból nevezetesen lehetőséget kell adni a gyermeknek arra, hogy bármely olyan bírói vagy közigazgatási eljárásban, amelyben érdekelt, közvetlenül vagy képviselője, illetőleg arra alkalmas szerv útján, a hazai jogszabályokban foglalt eljárási szabályoknak megfelelően meghallgassák.
25   A gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról szóló 149/1997. (IX. 10.) Korm. rendelet
11. § (2) A gyámhatóság a gyermeket az őt érintő kérdésekben közvetlenül vagy más módon, így különösen a gyermekjóléti szolgálat, valamint a Gyvt. 132. §-ának (1) bekezdésében meghatározott szerv vagy személy útján hallgatja meg
(6) A gyámhatóság a gyermeket törvényes képviselője, illetve egyéb érdekelt jelenléte nélkül is meghallgathatja, ha az a gyermek érdekében áll
(7) A gyámhatóság az ügyfelet, illetőleg az érintett személyt szükség esetén hivatalos helyiségén kívül is meghallgathatja.
26   A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény
86. § (1) A tizennegyedik életévét meg nem haladott személyt csak akkor lehet tanúként kihallgatni, ha a vallomásától várható bizonyíték mással nem pótolható. A kihallgatása esetén a hamis tanúzás következményeire való figyelmeztetést mellőzni kell.
(3) A tizennyolcadik életévét meg nem haladott, valamint a (2) bekezdésben meghatározott tanú kihallgatásánál a tanú törvényes képviselője és gondozója jelen lehet.
(4) Ha a tanú és a törvényes képviselő vagy a gondozó, illetőleg a tanú által megjelölt hozzátartozó között érdekellentét van, a (2) és (3) bekezdésben meghatározott jogokat a gyámhatóság gyakorolja.
27   A Gyermekjogi Egyezmény 18. cikke szerint: 1. A felelősség a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért elsősorban a szülőkre, illetőleg, adott esetben a gyermek törvényes képviselőire hárul. Ezeket cselekedeteikben mindenekelőtt a gyermek mindenek felett álló érdekének kell vezetnie.