Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-3809/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Zemplényi Adrienne
Az eljárás megindulása
A területi védőnőként dolgozó panaszos azért fordult Hivatalomhoz, mivel sérelmezte, hogy a három településre kiterjedő körzetében a jogszabályban megengedett 250 helyett jóval nagyobb létszámú, összesen kb. 600 gyermeket kell egyedül ellátnia. Panaszával korábban már fordult a helyi önkormányzathoz, az országos védőnőhöz, valamint az érintett szakminiszterhez és kérte a védőnői körzet megosztását, azonban érdemi változás nem történt. Sérelmezte azt is, hogy többletmunkájáért illetmény-kiegészítést nem kap, a területi pótlékot pedig az önkormányzat nem utalja át a számára, mivel – álláspontja szerint – a pótlék a szolgáltatót, azaz az önkormányzatot illeti meg. Hivatalomhoz megküldött beadványát – jelezve, hogy az abban foglalt jogsérelem nemcsak a védőnőt, hanem a gondozott gyermekeket is érinti – több szülő, iskola-óvodapedagógus is aláírta.
Tekintettel arra, hogy a beadványban foglaltak felvetették a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével, a munkához, valamint a gyermekek vonatkozásában a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásság gyanúját, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam.
A vizsgálat eredményes befejezése érdekében az Obtv. 18. § (3) bekezdése alapján megkerestem Karancsság Község polgármesterét, valamint a nemzeti erőforrás minisztert, akiktől konkrét kérdések vonatkozásában kértem tájékoztatást.

Érintett alkotmányos jogok
-	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”);
-	a munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez való jog (Alkotmány 70/B. § (3) bekezdés: „Minden dolgozónak joga van olyan jövedelemhez, amely megfelel végzett munkája mennyiségének és minőségének.”)
-	a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”);
-	a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog (Alkotmány 70/D. § (1) és (2) bekezdés: „A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.”);

Alkalmazott jogszabályok
-	1997. évi CLIV. törvény az egészségügyről (Eütv.);
-	1997. évi LXXXIII. törvény a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól (Ebtv.);
-	217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelet a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény végrehajtásáról;
-	43/1999 (III. 3.) Korm. rendelet az egészségügyi szolgáltatások Egészségbiztosítási Alapból történő finanszírozásának részletes szabályairól
-	49/2004. (V.21.) ESzCsM rendelet a területi védőnői ellátásról.

A megállapított tényállás
A panaszos 2007 óta áll Karancsság község alkalmazásában. Védőnői körzete Karancsság mellett Ságújfalu és Szalmatercs községekre, valamint a karancssági illetve a ságújfalui óvodára és általános iskolára is kiterjed, így az ellátási területén közel 600 főt kell gondoznia. Az elmúlt években többször kezdeményezte Karancsság Község polgármesterénél a védőnői körzet megosztását, illetve kérte, hogy az Országos Egészségbiztosítási Pénztár (a továbbiakban: OEP) által az önkormányzat számára átutalt területi pótlékot az ő részére fizessék ki, azonban panaszára írásbeli választ nem kapott, érdemi intézkedés nem történt. Az önkormányzat hallgatása miatt 2010. február 16-án panaszával az érintett szakminiszterhez, valamint az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (továbbiakban: ÁNTSZ) Országos Tisztifőorvosi Hivatal Védőnői Szakfelügyeleti Osztályához fordult. 
A beadványában foglalt probléma feltárása érdekében a regionális és kistérségi vezető védőnő 2010. március 11-én szakmai látogatást tett Karancsságon. Vizsgálata során megállapította, hogy a védőnői körzetben és az oktatási intézményben ellátandók száma valóban meghaladja a területi védőnői ellátásról szóló 49/2004. (V.21.) ESzCsM rendeletben meghatározott elláthatók számát és pontértékét. Ezért az ÁNTSZ Salgótarjáni, Bátonyterenyei, Pásztói Kistérségi Intézete 2010. március 24-én kelt, Karancsság Polgármesterének címzett átiratában javasolta az érintett önkormányzatoknak a védőnői körzet megosztásának és két védőnői körzet kialakításának megtárgyalását. 
Ezt követően, 2010. május 5-én Karancsság Község Önkormányzata kérelmet nyújtott be az illetékes ÁNTSZ-hez a védőnői szolgálat működési engedélyének módosítására. A kérelem indokául azonban nem a védőnői körzet megosztását jelölte meg, hanem azon tényt, hogy a községben új orvosi rendelőt és egészségügyi tanácsadó helyiséget alakítottak ki, így a védőnői tanácsadó telephelye megváltozott. A kistérségi tiszti főorvos 2010. május 7-én kelt végzésében hiánypótlásra szólította fel az önkormányzatot – többek között – a körzet megosztására irányuló kérelem elmaradása miatt. Az önkormányzat a hiánypótlásnak nem tett eleget, a körzetmegosztás tárgyalását az őszi ülésszakra halasztotta.
Tekintettel arra, hogy sem a védőnői körzet megosztása, sem a területi pótlék folyósítása kérdésében érdemi döntés nem történt, ezért a panaszos Hivatalomhoz fordult.
A beadvány kapcsán, az önkormányzat által megtett intézkedésekről tájékoztatást kértem Karancsság Község polgármesterétől. A polgármester tájékoztatása szerint Karancsság, Ságújfalu és Szalmatercs települések, az alapellátás keretében, a védőnői szolgálat közös fenntartása és működtetése érdekében a helyi önkormányzatok társulásairól és együttműködéséről szóló 1997. évi CXXXV. törvény 8. §-a alapján1 társulási megállapodást kötöttek. A társuló önkormányzatok képviselő-testületei megállapodtak, hogy a társulás székhelye Karancsság Község Önkormányzata, így a védőnői szolgálattal kapcsolatos feladat- és hatásköröket – a társulási önkormányzatokkal való egyeztetés alapján – ez az önkormányzat gyakorolja.
A panaszost 2007. október 1-jén nevezték ki területi védőnőnek. 2009 őszén szóban, majd 2010 év elején írásban kereste meg a munkáltatói jogokat gyakorló polgármestert, és kérte, hogy a területi pótlékot az önkormányzat az ő számára utalja át. 2010 márciusában az érintett polgármesterek egyeztettek a kérdésben és az OEP által átutalt összegből havi 10.000 forint területi pótlékot állapítottak meg a panaszos részére annak ellenére, hogy – álláspontjuk szerint – erre nincs kötelező jogszabályi előírás. A védőnő a megállapított összeget nem fogadta el, mivel véleménye szerint a területi pótlék teljes összege a szolgáltatást ténylegesen nyújtó védőnőt és nem a szolgáltatás nyújtására kötelezett önkormányzatot illeti meg. A vita rendezése érdekében keresetet nyújtott be a Salgótarjáni Munkaügyi Bírósághoz, ahol az eljárás jelenleg is folyamatban van.
A védőnői körzet megosztásával kapcsolatban a polgármester arról tájékoztatott, hogy a védőnők részéről korábban ilyen igény nem merült fel. A területi védőnői ellátás működési engedély kiadása iránt 2010 májusában benyújtott kérelmükre, a kistérségi tiszti főorvos a 2007-ben kiadott működési engedélyt visszavonta és 2010. december 31-i érvényességgel ideiglenes működési engedélyt adott ki. A határozatban felhívta a figyelmüket arra, hogy az ideiglenes működési engedélyben megjelölt határidő lejárta előtt a három érintett önkormányzatnak a körzetmegosztásról döntést kell hoznia.
Ezt követően Karancsság Község képviselő-testülete 2010. november 25-én megtartott ülésén, a 46/2010. (XI. 25.) számú határozatában döntött a védőnői körzet megosztásáról. Az 1. számú védőnői körzetet Szalmatercs valamint Karancsság (Felszabadulás és Jókai út kivételével) község ellátási területtel, a 2. számú védőnői körzetet Ságújfalu és Karancsság községből a Felszabadulás és Jókai út ellátási körzettel állapította meg. A képviselő-testület egyúttal megbízta a polgármester, hogy intézkedjen – 2011. január 1-től Karancsság központtal – az 1. számú védőnői körzetre vonatkozó, új működési engedély kiadása és a finanszírozási szerződés megkötése iránt. Hasonló tartalmú önkormányzati határozatot hozott Szalmatercs {70/2010. (XI. 18.) Öh.}, illetve Ságújfalu {44/2010.(XI. 22.) Öh.} képviselő-testülete is, azzal az eltéréssel, hogy ez utóbbi, a 2. számú védőnői körzet vonatkozásában, a Ságújfalui polgármestert hatalmazta fel arra, hogy – Ságújfalu központtal – 2011. január 1-től a működési engedély iránti kérelmet benyújtsa és a finanszírozási szerződést megkösse.
A kérelmek és a szükséges okiratok becsatolása után, az ÁNTSZ Salgótarjáni, Bátonyterenyei, Pásztói Kistérségi Intézet kistérségi tiszti főorvosa, 2011. január 1-től határozatlan időtartamra mindkét védőnői körzetre vonatkozóan megadta a működési engedélyt.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az Obtv.16. § (1) bekezdésében megjelölt szervtípusok közül azonban csak a hatóság fogalmát értelmezi, ugyanakkor a közszolgáltatást végző szervekről nem ad tételes felsorolást, az országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza annak eldöntését, hogy mely szervek tekinthetők közszolgáltatónak. Az országgyűlési biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy csak kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe.2 Mindezek alapján az egészségügy területén működő, önkormányzati feladatokat ellátó területi védőnői szolgálatot közszolgáltatónak tekintettem.
Tekintettel arra, hogy az Obtv. 17. § (5) bekezdése rögzíti, hogy az országgyűlési biztos nem járhat el olyan ügyben, amelyben a határozat felülvizsgálata iránt bírósági eljárás indult, a területi pótlék megállapításával kapcsolatos konkrét panaszt nem vizsgálhattam.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében 
Az országgyűlési biztos – amint erre már több jelentésemben is felhívtam a figyelmet – az adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alkotmányban kapott mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa vizsgálatai során következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazza az alapjogok korlátozásának alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.3
1. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság jogállam-értelmezéséhez a kezdetek óta hozzátartozik az a követelmény, hogy az államnak a jog uralma alatt kell állni, az állam csak a jog keretei között, a jog által előre meghatározott eljárási rendben működhet. Az Alkotmánybíróság már 1991-ben, mintegy elvi éllel kimondta, hogy „[a] jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által meghatározott működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket”. A jogi keretek tiszteletben tartásának követelménye nemcsak az Alkotmány betartására vonatkozik, hanem az Alkotmány alatti szinten is meghatározza az állam és a jog kapcsolatát. Az állam köteles betartani törvényeit és egyéb jogszabályait. A közhatalmi erejével ezeket megváltoztathatja, de hatályuk alatt „az előre meghatározottakhoz” kötve van.”4
A jogállamiság követelményének tehát nem csak szabályozási szinten, hanem a jogalkalmazó szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell. A jogállamiság azonban nem csupán a jogalkalmazókra nézve tartalmaz követelményeket, hanem a jogalkotóra is. Az Alkotmánybíróság több határozatában is rámutatott arra, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára.5 A világos, érthető és megfelelően értelmezhető normatartalom a normaszöveggel szemben alkotmányos követelmény. A jogbiztonság tehát – az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatósága mellett – az egyes normák egyértelműségét is magában foglalja.6
2. A munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez való jog vonatkozásában szükséges megállapítani, hogy bár az Európai Szociális Karta I. rész 4. cikke tartalmazza a tisztes díjazásra való jogot,7 Magyarország nem vállalta ennek a végrehajtását. A hatályos Alkotmány sem a tisztes (megélhetéshez elegendő) díjazáshoz való jog, hanem a végzett munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez való jog követelményét rögzíti.8 E jog tartalmának kibontásakor az Alkotmánybíróság a 913/B/1995 számú határozatában elvi éllel állapította meg, hogy „a munkával szerezhető megfelelő jövedelemhez való jog [Alkotmány 70/B. § (3) bekezdés] érvényesüléséhez az Alkotmány rendelkezéseiből levezethetően nem feltétlenül szükséges az olyan tartalmú szabályozási rendszer, amely a személy által végzett munka mért eredményének függvényében határozza meg a munkabért. Nem következik az olyan szabályozás kényszere sem, hogy a munkavégzési kötelezettség teljesítésének színvonala vagy intenzitása közvetlenül a munkabér járandóságra legyen kihatással.” Az Alkotmánybíróság gyakorlatában tehát a munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez való jog, alanyi jogként nem valamely konkrét, meghatározott bérre való jogot, hanem a bérezés tekintetében a diszkriminációtól mentes bánásmódhoz való jogot jelenti.
A 750/B/2000 AB határozat szerint pedig „az Alkotmány e szakaszának vizsgálata a munkavégzés és a javadalmazás közötti közvetlen kapcsolatot feltételez, s végső soron a diszkrimináció tilalmának a munka világára vetített speciális megjelenítését takarja. E körben az alkotmányossági vizsgálat arra irányul, hogy ugyanazon munkamennyiséget és minőséget produkáló munkavállaló minden – a munkavégzésen kívül eső – szempontból azonos javadalmazáshoz jussanak, és azt valóban meg is kapják.”
3. Jelentésemben – kvázi gyermekjogi szakombudsmani feladatomból kifolyólag – a védőnői szolgálathoz való egyenlőtlenséggel összefüggésben, a gyermekek alapvető jogainak – így különösen egészséghez és a gondoskodáshoz való joguk – esetleges sérelmét is vizsgáltam.
Az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglaltak szerint a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. Az alkotmányi felsorolás (család, állam, társadalom) egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen a családtól kell a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia. Ezt egészíti ki, meghatározott esetekben pedig pótolja, illetve helyettesíti az állami intézményvédelem. Ez a sorrend fakad a vonatkozó nemzetközi dokumentumok rendelkezéseiből, valamint ezt diktálja a gyermek mindenek felett álló érdeke, de ezt támasztja alá az AB gyakorlata is.
A gyermekek jogainak érvényesülését kiemelten figyelemmel kísérő munkám során ugyanakkor számos alkalommal felhívtam a figyelmet arra is, az alapjogok általában a gyermekeket is teljes egészében megilletik. A kiskorú gyermekek ugyanakkor kiszolgáltatottabbak, a meglévő jogaikat és érdekeiket nem képesek a felnőttekével azonos módon képviselni és érvényesíteni. Az életkorból adódó hátrányokat az állam oldaláról az objektív alapjogvédelmi, gyermekvédelmi kötelezettség egyenlíti ki: az államnak aktívan kell cselekednie a gyermekek alapvető jogainak előmozdítása, érvényesülése, védelme érdekében.
Az Országgyűlés részben ezen jog előmozdítása érdekében alkotta meg a 2007-2032  évekre vonatkozó, „Legyen jobb a gyermekeknek!” Nemzeti Stratégiát,9 amelynek II. fejezete, a gyermekek helyzetével összefüggő speciális alapelvek között megfogalmazza a prevenció, a leghátrányosabb helyzetben lévők fokozott védelmének, illetve az egyenlő esélyű hozzáférés elveket. A dokumentum olyan intézmények és szolgáltatások működtetését szorgalmazza, amelyek a gyermek megszületésének pillanatától segítenek az esélyek javításában (korai készség- és képességfejlesztés). Megállapítja, hogy a gyermekszegénység csökkentésének lényeges eleme, hogy a gyermekek lakóhelyüktől függetlenül hozzájussanak a szolgáltatásokhoz. Fontos célkitűzése, hogy megfelelő szolgáltatásokkal és fejlesztésekkel csökkentse az egészségügyi, oktatási, szociális, gyermekvédelmi szolgáltatásokhoz és intézményekhez való hozzáférési egyenlőtlenségeket, és biztosítsa ezekben a magas színvonalú szakmai tevékenység alapvető feltételeit.
Az Alkotmánybíróság az 54/1996. (XI. 30.) AB határozatában megállapította, hogy az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog biztosítása olyan alkotmányos állami feladatot jelent, amelyet az állam központi szervei és a helyi önkormányzati – továbbá egyéb – szervek rendszere révén valósít meg. Ennek keretében az állam – egyebek között – egészségügyi intézményhálózat működtetésére és az orvosi ellátás megszervezésére köteles. Az állam köteles megteremteni egy olyan intézményrendszer működésének a garanciáit, amely mindenki számára biztosítja az egészségügyi szolgáltatások igénybevételének lehetőségét, azaz azt, hogy a szolgáltató intézmények hiánya miatt senki ne maradjon ellátatlanul.10
Már több jelentésben is felhívtam arra a figyelmet, hogy abban az esetben, ha az egészségügyi intézményrendszeren belül meghatározott területeken bizonyos speciális szakellátások megszűnnek, érdemben elérhetetlenné válnak és ez az állapot elviselhetetlenül hosszú időn keresztül stabilizálódik, akkor az alapvető jogok szempontjából visszás helyzet állhat elő. Az ombudsmani gyakorlat szerint az egészséghez való joggal összefüggő visszásságot okozhat az a helyzet, ha az intézményrendszer átalakítása hatására vagy megfelelő fejlesztésének, finanszírozásának hiányában potenciálisan jelentős számú – különösen ha kiskorú – beteg kerülhet veszélybe.11

III. A konkrét ügy tekintetében
1. A panaszos a beadványában elsősorban azt sérelmezte, hogy a védőnői területén az ellátandók száma a megengedettnél jóval nagyobb létszámú.
Az egyes védőnői körzetekben a védőnő által ellátható nők és gyermekek létszámát, a területi védőnői ellátásról szóló 49/2004. (V. 21.) ESzCsM rendelet (a továbbiakban: EszCsM rendelet) egyértelműen meghatározza. Az EszCsM rendelet 5. § (1) bekezdése szerint egy védőnői körzetben a védőnő által ellátható nők (várandós, gyermekágyas anyák), gyermekek (újszülött kortól a tanulói jogviszony megkezdéséig) és az oktatási intézménybe nem járó, otthon gondozott tanköteles korú gyermekek száma összesen legfeljebb 250 fő lehet. A rendelet 5. § (5) bekezdése lehetőséget biztosít a gondozotti létszám legfeljebb 25%-kal történő túllépésére, de csak abban az esetben, ha a település szerkezete a védőnői ellátás más módon való biztosítását nem teszi lehetővé.
Ezen jogszabályhely alapján a védőnő alapesetben 250, meghatározott körülmények esetén maximum 313 főt láthat el.  A sérelmezett esetben a panaszos által ellátott létszám, a kb. 600 fő jóval meghaladta a jogszabályban előírtakat. A körzet megosztása esetén is – az így létrejövő körzetekben – a megengedett létszám maximumát kell ellátniuk a védőnőknek. Mindezek ellenére a panaszos körzet megosztására és az ellátottak létszámának csökkentésére irányuló kérelmére az érintett önkormányzat érdemben nem intézkedett.  Ilyen tartalmú kérelmet csak a korábban kiadott védőnői működési engedély visszavonása következtében, a kistérségi tiszti orvos felhívására, eljárásom megindulása után nyújtott be. 

2. A beadvány további részében a panaszos azt sérelmezte, hogy többlet-munkájáért illetménykiegészítést nem kap, illetve nem részesül területi pótlékban sem. 
Mivel az érintett önkormányzat polgármestere arról tájékoztatott, hogy a túlmunkáért nincs lehetősége többlet-juttatást fizetni, arra vonatkozóan pedig nincs egyértelmű jogszabályi előírás, hogy a területi pótlék a szolgáltatót (önkormányzat), vagy a védőnőt illeti-e meg, ezekben a kérdésekben tájékoztatást kértem a nemzeti erőforrás minisztertől. A kapott tájékoztatás szerint az Ebtv.12 végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelet 16. § (3) bekezdése szerint, az Ebtv. 10. §-ban meghatározott betegségek megelőzését és korai felismerését szolgáló egészségügyi szolgáltatások közül, az egészségügyért felelős miniszter rendelete alapján, a területi védőnői szolgálat finanszírozására a regionális egészségbiztosítási pénztár finanszírozási szerződést köt a területi védőnői szolgálatot működtető települési önkormányzattal. Ha a települési önkormányzat nyilatkozatával hozzájárul ahhoz, hogy a finanszírozási szerződést a területi védőnői szolgálatot működtető egészségügyi szolgáltató kösse meg, a regionális egészségbiztosítási pénztár a finanszírozási szerződést a nyilatkozatban foglaltak szerint köti meg.
A szolgáltatási szerződés megkötése után, a védőnő díjazását illetően, az egészségügyi szolgáltatások Egészségbiztosítási Alapból történő finanszírozásának részletes szabályairól szóló 43/1999. (III. 3.) Korm. rendelet 21. § (2) bekezdése meghatározza, hogy a területi védőnői szolgáltató által ellátott feladatok díjazásának kiszámításánál milyen pontszámokat kell figyelembe venni. Az ellátandók számát és a számolt pontszámokat figyelembe véve, a területi védőnői szolgáltató legfeljebb 750 pontot, a teljes munkaidőben iskola- és ifjúság-egészségügyi védőnőt foglalkoztató iskola- és ifjúság-egészségügyi szolgáltató legfeljebb 1000 pontot érhet el szolgálatonként. Ellátási érdekből a területi védőnői szolgáltató esetén a létszámot illetően a felső határtól el lehet térni, de a szolgáltató ebben az esetben is csak a 750 pont szerinti díjra jogosult.13 A területi védőnői ellátást biztosító szolgáltató az ellátandó terület sajátosságainak megfelelően havonta fix összegű díjazásra, illetve az ellátási terület adottságait figyelembe véve területi pótlékra is jogosult.
A panaszos esetében a védőnői ellátásra a regionális egészségbiztosítási pénztár az önkormányzattal kötötte meg a finanszírozási szerződést, ezért a finanszírozásra – benne a 15 %-os területi pótlékra is – az önkormányzat jogosult, annak felhasználásáról a szolgáltató, azaz az önkormányzat dönt. Ennek oka, hogy az Ebtv. 35. § (2) bekezdése szerint, a finanszírozási szerződésben foglalt feladatokra folyósított összeg – mindazok mellett, hogy kizárólag a szerződésben foglalt feladatokra, jelen esetben a védőnői feladatok ellátására használható fel – nem mentesíti a szolgáltatót a jogszabályokban előírt fenntartási és fejlesztési kötelezettségek alól.
Fentiek alapján tehát megállapítottam, hogy a védőnő díjazásának mértékét jogszabály állapítja meg. E jogszabály azonban nem biztosít lehetőséget arra, hogy, ha a védőnő a jogszabályban megengedettnél jóval nagyobb létszámot lát el, úgy ezen ellátottak után többlet-juttatásban részesüljön. Hasonlóan nem rendelkezik a jogszabály arról sem, hogy a területi pótlékot a szolgáltatónak és a védőnőnek meg kell-e osztania, és ha igen, milyen mértékben. Az egészségbiztosító a fix díjat – ezáltal a területi pótlék összegét is – kifizeti a szolgáltató számára, amelyből a „részesedés” a védőnő és a munkáltató-önkormányzat közötti megállapodás alapján történhet.

IV. A védőnői szolgálat tekintetében 
Tekintettel arra, hogy több jelzés is érkezett hivatalomhoz azzal kapcsolatban, hogy a konkrét panaszbeadványban megjelölt sérelem nem egyedi jellegű, hanem országos szinten tapasztalható probléma, ezért vizsgálatomat kiterjesztettem és átfogóan, az egész országra kiterjedően igyekeztem feltárni a védőnői szolgálat működésével kapcsolatos esetleges rendszerszintű, általános problémákat. Ennek keretében további tájékoztatást kértem az országos vezető védőnőtől és a nemzeti erőforrás minisztertől.
1. A vezető védőnő tájékoztatása szerint14 a védőnők a megelőző-gyógyító ellátásban, elsősorban a megelőzés végzésére képzett, felsőfokú egészségügyi képesítéssel rendelkező szakemberek, akik közreműködnek a nő-, anya-, csecsemő-, gyermek-, ifjú- és család egészségének védelemében, valamint, a közegészségügyi, a járványügyi, egészségfejlesztési, egészségnevelési feladatok végzésében. A védőnő az egyetlen olyan szakember, aki munkaköre, alkalmazási formája, a területi ellátási kötelezettsége alapján elvileg minden gyereket – és családját – ismeri, minden család otthonába eljut. 
A területi védőnői és az iskola-védőnői ellátásról a települési önkormányzat az egészségügyi alapellátás körében köteles gondoskodni.15 A területi védőnők a legfontosabb életszakaszoknál, így a gyermekvárásnál, az újszülött fogadásánál, a családi élet kialakításánál, a gyermekek óvodába, iskolába menetelénél vannak jelen a család életében. A védőnői ellátás a kisgyermekes családok számára, a lakóhely közelében a leginkább elérhető, rendszeres, személyes, preventív ellátást nyújtó területi ellátási kötelezettséggel működő szolgáltatás. A gyermekek testi, lelki, szociális fejlődésük nyomon követésével, vizsgálatok, szűrővizsgálatok végzésével, fontos jelzőrendszer szerepet töltenek be az elváltozások korai észlelésben és jelzésben, a szükséges intervenciók mielőbbi teljesülésében. Az óvodák ellátását is ők végzik, majd a beiskolázást követően az iskolában is figyelemmel kísérik a gyermeket a tankötelezettség, illetve középiskolai tanulmányainak befejezéséig.
2007-ben a szervezett területi védőnői állások száma 4021 volt, amelyből 3771,5 (93,8%) volt betöltve és 250 állás maradt betöltetlenül.  A legkedvezőtlenebb helyzet az észak-alföldi régióban volt, ahol a betöltetlen állások száma 67,5 volt, míg észak-magyarországon 42, a dél-alföldön 35, és a dél-dunántúli régiókban 32 állás maradt betöltetlenül. 2010-ben a területi védőnői állások száma már csak 3997 volt, amelyből 3801 volt betöltve (95%) és 196 állás maradt betöltetlenül. A területi védőnők által ellátandók száma 2010-ben 1.097.010. fő volt, azaz egy állásra 275 ellátott jutott a jogszabályban előírt 250 fő helyett. 
Az iskola-védőnői tevékenységet ellátók, a 6-18 évesek, valamint a 18 év feletti, középfokú nappali rendszerű iskolai oktatásban résztvevők megelőző iskola-egészségügyi ellátásában vesznek részt. 2007-ben a szervezett teljes munkaidejű iskola-védőnői állások száma 970,5 volt, amelyből 943,5 (97,2%) volt betöltve. 2010-ben az állások száma 1032-re nőtt, amelyből 19 maradt betöltetlen. Az iskolában ellátandók száma összesen 925.710 fő volt, azaz 897 fő jutott egy állásra.
Az OEP adatai alapján, 2008 szeptemberében 4004 védőnői szolgálatból kizárólag területi védőnői feladatokat 1222 (30,5%) végzett, míg a területi és iskola-védőnői ellátást egyaránt biztosító „vegyes” szolgálatok száma 2782 (69,5%) volt. A vegyes körzeteket ellátó területi védőnők esetében, akik körzeti, óvodai és iskolai munkát is ellátnak, a családokra fordítható idő, illetve a családok számára való rendelkezésre állás szükségképpen korlátozott.
A vegyes körzetek mellett a következő tényezők azok, amelyek egyenlőtlenséget okoznak a védőnői ellátásban:
·	Kistelepülések: területi ellátás és finanszírozási problémák
Vannak olyan körzetek, ahol a védőnőnek három vagy annál több – esetenként hat, hét – települést is el kell látnia. Ez leginkább ott fordul elő, ahol az ellátandók létszáma alacsony és csak több településről van annyi ellátandó, hogy a települési önkormányzat biztosítani tudja a teljes idejű védőnő foglalkoztatását. Ezekben a körzetekben a védőnők a munkaidejük jelentős részét utazással töltik, sokkal kevesebb idő fordítható az érdemi védőnői munkára. Az ilyen körzetek száma 2009-ben 364 volt, amely a körzetek 9,1 % -a. Vannak azonban olyan körzetek is, ahol annyira alacsony a gyermekek száma, hogy több településről sem oldható meg a védőnő teljes munkaidőben történő OEP finanszírozása. Amennyiben a települési önkormányzatnak nincs forrása kipótolni a hiányt, úgy a védőnő munkaidejét kénytelen csökkenteni. Ez esetben azonban előfordul, hogy a részmunkaidőre jutó csökkentett bér a védőnő megélhetését nem teszi lehetővé.
·	Tartós helyettesítéssel ellátott védőnői körzetek 
A betöltetlen védőnői állásokat sok esetben tartós helyettesítéssel látják el. A tartós helyettesítéssel ellátott körzetekben a védőnői ellátás ugyanabban a munkaidőben történik, mint az „ún. saját körzetben”. Mivel nincs „előírás” arra, hogy mi tekinthető a védőnői „minimum ellátásnak”, illetve az ellátás szempontjából nem történhet megkülönböztetés az egyes körzetek között, ezért ezekben a – saját és helyettesített – körzetekben nagy valószínűséggel nem biztosított a szükséges hozzáférhetőség, a megfelelő védőnői ellátás. Az OEP 2010. októberi adatai alapján, összesen 596 körzetet láttak el helyettesítéssel, amely az összes területi és iskolai védőnői állások számának 11,8 % -a. A munkáltató-önkormányzat a helyettesített körzetekben 60 %-os finanszírozást kap a szolgáltatás után. 
·	A halmozottan hátrányos kistérségekben lévő körzetek 
A 33 halmozottan hátrányos kistérségben a települések száma összesen 719, melyek közül 364 településen – azaz több mint a felében (50,6 %) – egyáltalán nincs szervezett védőnői ellátás. A területi védőnői jelentések alapján 2006-ban az országosan nyilvántartott, gondozott családok száma 610.810 volt, melyből 69.884 család (11,4%) gondozása a 33 halmozottan hátrányos településen volt. Ezekből az adatokból megállapítható, hogy a területi védőnői ellátáshoz való hozzáférés, a jelenlegi védőnői feladatok megfelelő ellátása éppen azokban a régiókban teljesíthető legkevésbé – észak-alföldi, az észak-magyarországi, a dél-alföldi és a dél-dunántúli – ahol a 33 hátrányos helyzetű kistérségek is megtalálhatóak.
·	A fokozott gondozást igénylők és a védőnők által gondozott családok száma
A várandós anyák és a 0-6 éves gyermekek a védőnő részéről fokozott gondozást igényelnek, így az egyes körzetek közötti egyenlőtlenséget az ő számuk is jelentősen befolyásolja. A fokozott gondozást igénylők száma a közép-magyarországi régióban, az észak-magyarországi és az észak-alföldi régióban jelentősen magasabb, mint más körzetekben. Hasonlóan eltérő a körzetek között a védőnő által gondozott családok száma is. Egy betöltött védőnői állásra 2006-ban országosan átlagosan 160 család jutott. Az ellátandó családok száma az észak-alföldi régióban a legmagasabb (201), a közép-magyarországi régióban 181, és az észak-magyarországi régióban 161.
 Mindezek a körülmények egyúttal azt is jelentik, hogy közel 1000 körzetben a védőnő nem tudja teljesíteni maradéktalanul a rábízott feladatokat. Ha ehhez hozzávesszük azokat a körzeteket, amelyekben a védőnő a megengedettnél lényegesen magasabb létszámot lát el – 1104 körzet –, akkor megállapítható, hogy a körzetek 45%-ában a védőnők fokozott munkaterhelésnek vannak kitéve. A többlet létszámot ugyanakkor az OEP nem finanszírozza, így a védőnők anélkül kénytelenek a többletmunkát elvégezni, hogy ahhoz megfelelő ellentételezés (munkabér) társulna.  
Végezetül az országos vezető védőnő felhívta a figyelmet a védőnők életkor szerinti megoszlására is. Míg a védőnők közel 40%-a 45 év feletti (46-50 éves 11%; 51-55 éves 14%; 56-60 éves 9%; 61-65 éves 4%; 65 év feletti 59 fő, azaz 1%´), addig a 21-25 év közöttiek aránya mindössze 6%.16 A fentiek alapján az elkövetkezendő években várhatóan évente 300 fő védőnő nyugdíjba menetele feltételezhető, akiknek az utánpótlása – tekintettel arra, hogy éves szinten kb. 200 fő szerez főiskolai védőnői oklevelet, akik közül nem mindenki helyezkedik el védőnői állásban – nem megoldott.
2. A védőnők helyzetének átfogó áttekintése, elemzése után, a következő kérdésekben kértem a nemzeti erőforrás miniszter tájékoztatását:
Tudomása van-e olyan körzetről, ahol a védőnőnek a jogszabályban megengedettnél lényegesen nagyobb ellátotti számot kell gondoznia? Amennyiben igen, úgy ezekben a körzetekben kezdeményezték-e a terület megosztását?
A miniszter tájékoztatása szerint az ÁNTSZ 2007 óta rendszeresen figyelemmel kíséri a védőnői ellátás helyzetét. Az Országos Tisztifőorvosi Hivatal (a továbbiakban: OTH) Védőnői Szakfelügyeleti Osztálya a tárcával, és az Országos Egészségbiztosítási Pénztárral együttműködve keresi a megoldást a védőnői hálózat fejlesztése érdekében. Ennek keretében valamennyi működési engedély felülvizsgálatra került, és a tárca előkészített egy kormány-előterjesztést a védőnői hálózat fejlesztéséhez szükséges intézkedésekről. Az előterjesztésben kiemelt hangsúlyt kapott a betöltetlen körzetek problémája, illetve a magas létszámot ellátó körzetek csökkentésének lehetőségei. 2009-ben azonban a gazdasági válság hatására sem a költségvetés nem tudott forrást biztosítani a hálózat 300 védőnővel való fejlesztésére, sem az Egészségbiztosítási Alap nem rendelkezett többletforrással a finanszírozás érezhető javítása érdekében, ezért az előterjesztés nem került beterjesztésre a Kormánynak. A gazdasági kényszer miatt csak olyan szervezési megoldások jöhettek szóba, amelyeket az Egészségbiztosítási Alapban meglévő tartalékforrások lehetővé tettek.
Az országos vezető védőnő 2010. március 2-án folytatott megbeszélést az OEP Finanszírozási Főosztályával. Ennek alapján az OEP javaslatot készített a kiemelten magas létszámot ellátó körzetek megosztására, minden egyes körzet esetében az önkormányzatok szempontjából előnyös megoldással. 2010 májusában 47 körzet esetében állapította meg az OEP a kiemelten magas létszámot és adott javaslatot a körzetek megosztására. Az OTH 2010. június 2-ai körlevelében kérte az ÁNTSZ regionális intézetei vezetőit, hogy intézkedjenek – az OEP javaslatainak figyelembevételével – a kiemelten magas létszámot ellátó területi védőnői szolgálatok esetében a területi védőnői ellátásról szóló 49/2004. (V. 21.) ESzCsM rendelet előírásainak betartatása, mielőbbi teljesülése érdekében. A 47 körzetből eddig 7 körzet átalakításáról kaptak írásos visszajelzést.
Van-e olyan szerv, amely figyelemmel kíséri a védőnői szolgálat működését és jelzéssel él, ha a védőnőnek a jogszabályban előírt létszám feletti ellátottat kell ellátásban részesítenie?
A települési önkormányzat feladata gondoskodni az egészségügyi alapellátás körében a védőnői ellátásról. A települési önkormányzat képviselő-testülete megállapítja és kialakítja az egészségügyi alapellátások körzeteit, több településre is kiterjedő ellátás esetén a körzet székhelyét.
 Egészségügyi szolgáltatás kizárólag az ÁNTSZ illetékes intézete által kiadott működési engedély birtokában, az abban meghatározottak szerint kezdhető meg, illetve folytatható. Az egészségügyi szolgáltató minden olyan tervezett változást, amely érinti a működési engedély kiadásának feltételeit, illetve a működési engedélyben szereplő adatokat, szakmákat vagy szolgáltatásokat, köteles előzetesen írásban bejelenteni az egészségügyi államigazgatási szervnek. Az előre nem tervezhető eseményeket azok észlelését követő öt munkanapon belül be kell bejelenteni. A működéshez szükséges feltételek fennállásában bekövetkezett változást a szolgáltató haladéktalanul bejelenti az egészségügyi államigazgatási szervnek. A működéshez szükséges feltételek meglétét az egészségügyi államigazgatási szerv rendszeresen ellenőrzi. Az alapellátáshoz tartozó területen a működési engedély kiadására az ÁNTSZ kistérségi intézete rendelkezik hatáskörrel. 
Az egészségügyi szolgáltató működési engedélyében foglaltak szerinti működését az egészségügyi államigazgatási szerv rendszeresen ellenőrzi. Az egészségügyi szolgáltatók és a szolgáltatások felett az ÁNTSZ szakmai felügyeletet gyakorol. A szakmai felügyelet keretében ellenőrzi az egészségügyi ágazati jogszabályok, valamint a szakmai szabályok érvényesülését. A védőnői tevékenység szakmai felügyeletét az ÁNTSZ illetékes vezető védőnője (a továbbiakban: szakmai felügyelet) látja el. A védőnői körzet kialakításánál figyelembe kell venni a település szerkezetét, a lakosság összetételét, egészségi állapotát, szociális helyzetét és az ellátandó gondozottak számát, továbbá iskola esetében az ellátandó oktatási intézmények számát és típusát is, valamint mindezekre vonatkozóan a szakmai felügyelet véleményét.
A szakfelügyelő szakfelügyeleti tevékenysége során illetékességi területe bármely egészségügyi szolgáltatójánál – a szakterületéhez tartozó tevékenységek tekintetében – többek között vizsgálja
a) a megelőzés, a kórismézés, a gyógyítás, az ápolás, a gondozás, a rehabilitáció és az orvosi szakvéleményezés szakszerűségét, eredményességét, minőségét,
b) az egészségügyi jogszabályok, valamint szakmai irányelvek, protokollok és módszertani levelek előírásainak végrehajtását,
c) a feladatok ellátásához szükséges személyi és tárgyi feltételek meglétét.
A szakfelügyelő helyszíni ellenőrzést tarthat, amennyiben azonnali intézkedést igénylő súlyos hiányosságot – különösen a szakma szabályaitól több alkalommal történő indokolatlan eltérést, jogszabályba ütköző cselekményt – észlel, köteles a hiányosság megszüntetésére vonatkozó javaslatát is tartalmazó jelentését a szolgálati út betartásával haladéktalanul eljuttatni az intézkedésre jogosult regionális, illetve kistérségi/fővárosi kerületi tiszti főorvosnak. A hatósági intézkedés megtételére jogosult tiszti főorvos köteles a szakfelügyelő javaslatát érdemben megvizsgálni, amennyiben a szakfelügyelő megállapítását aggályosnak tartja, illetve javaslatával nem ért egyet, úgy azt a saját véleményével együtt a felettes szervhez továbbítja.
Amennyiben a védőnő a megengedettnél jóval nagyobb létszámot vagy területet lát el, mit tehet a terület megosztása érdekében?
A védőnő maga is kezdeményezheti a körzet megosztását, de azt kikényszeríteni nem tudja. Élhet a munkaviszonyra megállapított jogszabályokban meghatározott eszközökkel, végső soron munkaügyi bírósághoz fordulhat. A munkavállaló azonban a munkát a munkáltató utasítása szerint köteles ellátni. Csak abban az esetben nem köteles teljesíteni az utasítást, ha annak végrehajtása jogszabályba vagy munkaviszonyra vonatkozó szabályba ütközik. Ha az utasítás végrehajtása kárt idézhet elő és a munkavállaló ezzel számolhat, köteles erre az utasítást adó figyelmét felhívni. Utóbbi esetben az utasítás teljesítését azonban nem tagadhatja meg. 

V. Megállapításaim az ügy érdeme tekintetében
1. A jelentés III. pontjában részletesen kifejtettek alapján a védőnői ellátás finanszírozását meghatározó jogszabálynak17 egyértelműen rendelkeznie kell arról, hogy a területi pótlék a szolgáltatót illeti-e vagy a védőnőt, illetve – amennyiben abból közösen részesülnek – úgy meg kell határoznia a pótlék megosztásának mértékét, szempontjait. Mivel a tényleges ellátást nyújtó védőnő kiszolgáltatott helyzetben van a szolgáltatóval szemben – akinek az összeget az OEP ténylegesen átutalja – álláspontom szerint a jogi norma nem bízhatja a felek közötti megállapodásra, a szolgáltató „jóindulatára” azt, hogy az esetleg több települést is ellátó védőnő jogosult-e területi pótlékra vagy sem.
2. Álláspontom szerint a jogbiztonság követelményéből fakadóan, amennyiben a jogszabály meghatározza a védőnő által elláthatók maximális létszámát, úgy a jogalkalmazó szervnek ezt az előírást be kell tartania. Sem a szolgáltató, sem a működést felügyelő szervek nem követelhetik meg, nem várhatják el a védőnőtől, hogy hosszú időn keresztül a megengedett – maximális – létszámon felüli ellátottat gondozzon. Az esetleges finanszírozási nehézségekre hivatkozva egyetlen szolgáltató-önkormányzat sem „élhet vissza” a védőnővel szemben támasztott azon munkáltatói és egyben társadalmi elvárással, hogy ezekben az esetekben is igyekezzen – akár munkaidejét meghaladóan – minden ellátott számára biztosítani a megfelelő védőnői ellátást. A szolgáltatónak minden intézkedést meg kell tenni, adott esetben a körzet megosztásával biztosítania azt, hogy a védőnő a jogszabályban meghatározott keretek között végezhesse a munkáját.
A konkrét üggyel összefüggésben megállapítom, hogy a kialakult helyzet, az, hogy a panaszos védőnő a jogszabályban maximálisan megengedettnél lényegesen magasabb létszámot lát el már önmagában alkalmas arra, hogy a jogállamiság elvét, valamint a jogbiztonság követelményét sértse. Ezen túl, a védőnői ellátási rendszer működési problémájából adódóan az ilyen jogi helyzet a gyermekek egészséghez való jogával összefüggő visszásságot okoz, mivel jogsérelem közvetlen veszélyét hordozza magában. 
A hatályos joganyag alapján ez az „állapot” csak kivételesen és mindig csak átmeneti időtartamra, az új körzet kialakításáig tartható fenn. Az ismertetett helyzetből adódóan – álláspontom szerint – jogsértő volna a finanszírozás olyan módon történő átalakítása, amely a magasabb gondozotti létszám után magasabb díjazást tenne lehetővé a védőnő számára. Ez ugyanis magát a védőnőt tenné érdekeltté a magas létszámú körzetek fenntartásában, amely esetleg „konzerválná” az alapjog sértő állapotot.
A finanszírozás kialakításakor figyelemmel kell lenni az ellátottak létszámára és biztosítani kell annak lehetőségét, hogy az átmenetileg magasabb ellátotti létszám után a védőnő magasabb díjazásban részesüljön, ez a finanszírozható létszám azonban nem lehet magasabb, mint a jogszabályban megállapított maximálisan ellátható létszám. 
3. Vizsgálatom során a megkeresésre adott válaszok fényében egyértelműen megállapítható, hogy a védőnői ellátáshoz való hozzáférés az ország egyes régióiban, illetve a régiókon belül az egyes körzetekben, teljesen eltérő. Az ellátás egyenlőtlenségét okozhatja az ellátottak, illetve a fokozott ellátást igénylők magas létszáma, az a tény, hogy a védőnői körzet több településre is kiterjed, de az a körülmény is, hogy a védőnő egyben iskolai védőnői feladatokat is ellát, vagy éppen egy másik körzetben is helyettesít. Átfogó vizsgálatom azt a tényt is feltárta, hogy jelenleg közel 350 településen egyáltalán nem biztosított a védőnői ellátáshoz való hozzáférés, mivel nincs szervezett védőnői ellátás.
Fentiek alapján megállapítom, hogy az adott területen élő személyek, különösen az ellátott gyermekek egészséghez való jogával összefüggő visszásságot okoz a védőnői ellátáshoz való hozzáférés egyenlőtlensége, annak funkcionális elérhetetlensége vagy korlátozott elérhetősége.. 

Intézkedéseim
A vizsgálatom során feltárt alapjoggal összefüggő visszásságok orvoslása, valamint az ilyen visszásságok közvetlen veszélyének elkerülése érdekében
-	az Obtv. 25. §-a alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, hogy kezdeményezze a védőnői ellátás finanszírozásáról szóló jogszabály olyan módosítását, amellyel biztosítható, hogy a védőnő a megengedett létszámon felüli, de maximálisan ellátható létszámnak megfelelő ellátotti számig átmeneti kiegészítő díjazásban részesüljön, illetve amely egyértelműen meghatározza azt, hogy a területi pótlék milyen mértékben illeti meg a szolgáltatókat, valamint a védőnőket;
-	az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy megszűnjön az egyes védőnői körzetek között tapasztalható jelenlegi súlyos egyenlőtlenség, az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés hiánya.
Tekintettel arra, hogy a konkrét ügyben megállapított visszásságot időközben, a védőnői körzetek megosztásával orvosolta, ezért a konkrét üggyel kapcsolatban ombudsmani intézkedést nem kezdeményezek.

Budapest, 2011. július 18.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.
Melléklet: Lábjegyzet
1 A helyi önkormányzatok társulásairól és együttműködéséről 1997. évi CXXXV. törvény 8. § (1) bekezdése alapján két vagy több képviselő-testület megállapodhat intézmény vagy más szervezet közös fenntartásában, egyes alapítói jogok közös gyakorlásában, munkavállaló közös foglalkoztatásában azzal, hogy a közös fenntartással, illetve a közös foglalkoztatással kapcsolatos feladat- és hatásköröket a megállapodásban meghatározott képviselő-testület, illetve annak szerve gyakorolja.
2 Először erről lásd az OBH 6501/2001. számú jelentést.
3 Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.
4 Vö. 56/1991. (XI. 8.) AB határozat és 6/1999 (IV.21.) AB határozat
5 Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat
6 Vö. 26/1992 (IV. 30.) AB határozat
7 Európai Szociális Karta I. rész 4. cikk: „Minden dolgozónak joga van a tisztes javadalmazáshoz, amely elégséges önmaga és családja tisztes megélhetéséhez.”
8 A 2011. január elsejétől hatályos Alaptörvény már sem a munka mennyiségének és minőségének megfelelő jövedelemhez való, sem a megélhetéshez elegendő díjazáshoz való jog követelményét nem tartalmazza 
9 47/ 2007. (V. 31) OGY határozat
10 Lásd különösen: 56/1995. (IX. 15.) AB határozat és 37/2000. (X.31.) AB határozat
11 Lásd először AJB-3536/2009. számú jelentés.
12 A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény.
13 Az egészségügyi szolgáltatások Egészségbiztosítási Alapból történő finanszírozásának részletes szabályairól szóló 43/1999. (III. 3.) Korm. rendelet 21. § (4) bekezdése alapján a védőnői szolgáltató havi díjazásának mértéke az ellátottak száma alapján a (2)-(3) bekezdés szerint számított pontértéknek és a (10) bekezdésben meghatározott egy pontra jutó forint értéknek a szorzata alapján kerül megállapításra az (5)-(8) bekezdésben foglaltak figyelembevételével. A kormányrendelet 21. § (5) bekezdése továbbá arról rendelkezik, hogy az ellátandók számát és a (2) bekezdésben foglaltak alapján számolt pontszámokat figyelembe véve a területi védőnői szolgáltató legfeljebb 750 pontot, a teljes munkaidőben iskola- és ifjúság-egészségügyi védőnőt foglalkoztató iskola- és ifjúság-egészségügyi szolgáltató legfeljebb 1000 pontot érhet el szolgálatonként. A rendelet 21. § (6) bekezdése szerint ellátási érdekből a területi védőnői szolgáltató esetén a felső határtól a külön jogszabályban foglaltak szerint el lehet térni, a szolgáltatót ez esetben is a 750 pont szerinti díj illeti meg.
14 Forrás: Az országos vezető védőnőnek, az Országgyűlési Biztos Hivatalában, 2011. június 7-én megtartott Gyermekjogi-Betegjogi Műhelybeszélgetésen elhangzott előadása
15 Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 152. § (1) bekezdés d) pontja alapján a települési önkormányzat az egészségügyi alapellátás körében gondoskodik a védőnői ellátásról.
16 Lásd: http://www.meszk.hu/omny/statisztikak/szakok/vedono.php (2008)
17 Az egészségügyi szolgáltatások Egészségbiztosítási Alapból történő finanszírozásának részletes szabályairól szóló 43/1999 (III. 3.) Korm. rendelet