Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-2940/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Lápossy Attila
dr. Rajzinger Ágnes
dr. Retkes Zita
dr. Somosi György
Az eljárás megindulása
Az országgyűlési biztosok közel 15 éves működésük során számos honvédséget érintő vizsgálatot folytattak. A délszláv válság békés rendezésének végrehajtását biztosító erők kötelékébe tartozó magyar műszaki kontingensnél 1996-ban végzett vizsgálat célja annak feltárása volt, hogy mennyire érvényesülnek különleges körülmények között a katonák emberi illetve állampolgári jogai.1
A 32. Budapest Őrezrednél és a 25. Klapka György Gépesített Lövészdandárnál egyidejűleg folytatott vizsgálat az 1996 augusztusában bevonult újonc-állomány élet-és munkakörülményeinek, illetve az 1996. szeptember 1-jén hatályba lépett, a hadköteles katonák szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIV. törvény előírásai érvényesülésének megismerését szolgálta.2
Ki kell emelni az alkotmányos jogok honvédségen belüli érvényesülése tárgyában hivatalból indított átfogó vizsgálatot, amelynek eredményeként tett ajánlások döntő többségét elfogadták.3 A jelentésben megfogalmazott ajánlások megvalósulását a következő években utóvizsgálatok során igyekeztek felmérni a biztosok.4
Ombudsmani vizsgálat indult az MH Alföldi Kiképző Központ kalocsai és szabadszállási laktanyájában 1999 végén észlelt gennyes agyhártyagyulladásos megbetegedések miatt is.5
Több vizsgálat foglalkozott a Magyar Honvédség (MH) tűzszerészeivel, legutóbb 2008-ban. Ombudsmani fellépés hatására következett be a sorállomány kivonása a tűzszerészi feladatok elvégzéséből, továbbá a honvédségi tűzszerészek illetménypótlékának emelése.6
2008-ban a külföldön szolgálatot teljesítő hivatásos, illetve szerződéses katonák devizaellátmányának összegét sérelmező panaszok tekintetében folyt vizsgálat.7
A jelenlegi átfogó vizsgálatot a korábbi óta eltelt hosszabb idő és az alábbi körülmények együttesen indokolták.
Az elmúlt évtizedben a Magyar Honvédséget két alapvető változás érintette: Magyarország 1999-es csatlakozása az Észak-atlanti Szerződés Szervezetéhez (NATO) új kötelezettséget, egyúttal kihívásokat, lehetőségeket jelentett és jelent folyamatosan a Honvédségnek. Még lényegesebb változás, hogy – 136 év után – 2004 novemberében megszűnt a kötelező sorkatonai szolgálat, a szerződéses, önkéntes haderő megteremtése, kialakítása pedig alapjaiban változtatta meg a Honvédség szervezetét, működését, és a vonatkozó szabályozás gyökeres átalakításával járt.
A fegyveres testületek szigorú hierarchikus rend szerint működnek, sajátos külön panaszmechanizmussal (ún. szolgálati út), így feltehetően ennek is betudható, hogy a Magyar Honvédséggel kapcsolatos, a hivatásos, szerződéses állomány tagjaitól érkező panaszok száma csekély. 2002. óta 279 panasz érintette a Honvédelmi Minisztériumot (HM) és az egyes alakulatokat, lényeges azonban, hogy ez a szám magában foglalja a devizaellátmánnyal összefüggő, 2008-ban érkezett mintegy 200 azonos tartalmú, de önálló panaszt is. Megállapítható tehát, hogy az elmúlt években – a 2008-as esztendőt figyelmen kívül hagyva – a honvédséget érintő panaszok száma évente átlagosan 10 körüli.
A fentiekre figyelemmel, újabb átfogó jellegű vizsgálat lefolytatása vált indokolttá.
A vizsgálat előkészítéseként munkatársaim személyes megbeszélést folytattak a HM jogi főosztályának vezetőivel, amelyen ismertették a vizsgálat tervezett témaköreit és azokhoz kapcsolódóan kérdéseket tettek fel. A HM rendkívül részletes, statisztikai adatokkal, táblázatokkal alátámasztott válaszának megismerését követően határoztuk meg a vizsgálat végleges témaköreit és a helyszíneit.

Témakörök:
– a Magyar Honvédség létszáma, szervezete,
– a toborzás,
– a katonanők helyzete, az egyenlő bánásmód követelménye,
– a lelkiismereti és vallásszabadság érvényesülése,
– a művelődéshez való jog,
– a szolgálati viszonnyal összefüggő kérdések,
– a véleménynyilvánítás szabadsága és a panasztételi jog,
– a fegyelmi ügyek,
– az érdekképviseleti rendszer működése, a kollektív jogok érvényesülése.

A vizsgálat az alábbi katonai szervezeteket érintette:
– MH 25. Klapka György Lövészdandár – Tata;
– MH 86. Szolnok Helikopter Bázis – Szolnok;
– Magyar Honvédség Központi Kiképző Bázis – Szentendre;
– 12. Arrabona Rakétaezred – Győr;
– Toborzó és Érdekvédelmi Központ – Székesfehérvár.

A helyszíni vizsgálatok időpontjáról – az Obtv. 18. § (2) bekezdésében8 foglaltakra is figyelemmel – minden esetben előzetesen értesítettem az alakulat parancsnokát és tájékoztattam a honvédelmi minisztert is. A vizsgálatokat a munkatársak azonos módszer szerint a következőképpen folytatták le. Az alakulat parancsnoka rövid szóbeli tájékoztatást adott feladataikról, a szervezeti felépítésről, eszközeikről, a személyi állományról, elhelyezési körülményekről. A Toborzó és Érdekvédelmi Központ kivételével valamennyi helyszínen sor került az előre elkészített anonim kérdőívek önkéntes kitöltetésére. Szentendrén az MH Kinizsi Pál Tiszthelyettes Szakképző Iskola hallgatóit, a többi helyszínen szerződéses katonákat kértek erre. A vizsgálat során részletes helyszínbejárást tartottak az állomány élet- és munkakörülményeinek (létesítmények, lakhatás, pihenési, sportolási lehetőségek, egészségügyi ellátórendszer működése) pontosabb megismerése érdekében.

Alkalmazott jogszabályok
– a Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény (a továbbiakban: Hjt.)
– a honvédelemről és a Magyar Honvédségről szóló 2004. évi CV. törvény (a továbbiakban: Hvt.)
– a katonai és rendvédelmi felsőoktatási intézmények vezetőinek, oktatóinak és hallgatóinak jogállásáról szóló 1996. évi XLV. törvény (a továbbiakban: Hft.)

A megállapított tényállás
A honvédelmi miniszter tájékoztatója
A honvédelmi miniszter tájékoztatását, témakörönként foglalom össze.

I. A Magyar Honvédség létszáma, szervezete
A Hvt. 47. § (1) bekezdésének c) pont alapján az Országgyűlés állapítja meg a Honvédség részletes bontású létszámát.
A Kormányprogram célul tűzte ki a haderő átalakítását oly módon, hogy a hivatásos haderő megfelelő szervezetben, jobb képességekkel és felszereltséggel védelmezze Magyarország szuverenitását és az ország nagyságával, teherbíró képességével arányosan tegyen eleget a nemzetközi szervezetekkel való hatékony együttműködés követelményének.
A szervezeti átalakítás keretében a tárcánál összességében csökkent a vezető és támogató szervezetek száma és létszáma, ugyanakkor növekedett a csapattagozatban szolgálatot teljesítők aránya.
A közigazgatás korszerűsítése keretében 2006. augusztus 1-jével megtörtént a Honvédelmi Minisztérium szervezeti korszerűsítése.
A Miniszterelnöki Hivatalban, a minisztériumokban, az igazgatási és az igazgatás jellegű tevékenységet ellátó központi költségvetési szerveknél foglalkoztatottak létszámáról szóló 2117/2006. (VI. 30.) Korm. határozatban előírt létszámkeretre figyelemmel a szervezeti változtatásokat követően a minisztérium rendszeresített létszáma 650-ről 499-re csökkent. 
A létszámcsökkentés alapvetően a szolgálati jogviszonyban állókat érintette, mert a katona állomány létszámában 30%-os, míg a közszolgálati jogviszonyban lévőket illetően mindösszesen 5%-os csökkenés következett be. A magas rendfokozathoz (tábornok, ezredes, alezredes) kötött beosztások számának csökkenése a 30%-ot is meghaladta. A létszámcsökkentés eredményeként a köztisztviselői állomány aránya a korábbi 22%-ról 28%-ra nőtt, míg a katona állományé 78%-ról 72%-ra csökkent. 
A létszámcsökkentéssel egyidejűleg kialakult a HM új szervezete, amelynek eredményeképpen a korábbi 25 főosztályi szintű szervezet helyett 11 főosztály végzi a szakterületi feladatokat.
	A háttérintézményi struktúra átalakításának keretében 2007. január 1-jén az addig 5 minisztériumi háttérszervezet, illetve katonai vezető szerv által ellátott feladatok egységes irányítására létrejött a HM Fejlesztési és Logisztikai Ügynökség, amely a szervezeti átalakítás mellett a logisztikai rendszer új alapokra helyezését is jelentette.
A pénzügyi ellátás, szolgáltatások rendszerének átalakítása keretében ugyancsak 2007. január 1-jén alakult meg a HM Közgazdasági és Pénzügyi Ügynökség a korábbi HM Pénzügyi és Számviteli Szolgálat négy szervezeti eleméből.
Az államigazgatási profiltisztítás jegyében 2007. január 1-jével a Kormányzati Frekvenciagazdálkodási Hivatal integrálódott az Elektronikus Közszolgáltatások Központjába. A HM Katonai Légügyi Hivatal 2007. július 1-jei hatállyal beolvadt a Nemzeti Közlekedési Hatóságba és a Közlekedésbiztonsági Szervezetbe.
2007. július 1-jével megalakult a HM Állami Egészségügyi Központ, ezzel párhuzamosan sor került az MH egészségügyi rendszerének átalakítására is. 2007. március 1-jével az MH Dr. Radó György Központi Honvédkórház, az MH Kecskeméti Repülőkórház, az MH Egészségügyi Kiképző Központ, az MH Egészségvédelmi Intézet, valamint az MH Honvéd Egészségügyi Központ Előkészítő Törzs – mint önálló hadrendi elemek – megszűntek, integrálódtak az új szervezetként megalakult MH Dr. Radó György Honvéd Egészségügyi Központba.
2008. november 1-jével költségvetési szervként létrejött a HM Katona-egészségügyi Kiválósági Központ, amelynek célja a NATO egészségügyi tevékenysége minőségi átalakításának támogatása szakértői tevékenység végzésével a képzés, a kiképzés, a doktrína- és szabványfejlesztés, valamint a műveleti tapasztalatok hasznosítása területén.
2007-ben befejeződött a Magyar Honvédség strukturális korszerűsítése, a haderő-átalakítás. Integrált katonai szervezetek jöttek létre, amelynek eredményeként a korábbi 77 hadrendi elem helyett 35 látja el a feladatokat.
2007. január 1-jével megalakult az MH Összhaderőnemi Parancsnokság.
Megszűnt az MH Katonai Fogház is, amelynek feladatrendszerét a büntetés-végrehajtási szervezetek vették át.
Figyelemmel az önkéntes haderőre áttérés következtében megváltozott feladatrendszerre, 2007. január 1-jével megtörtént a hadkiegészítési és toborzó rendszer átalakítása. A honvédelmi igazgatás területi és helyi szervezeti rendszerének átalakítása eredményeképpen a korábbi 19 megyei és a fővárosi hadkiegészítő parancsnokság helyett két területi illetékességű, ügyfélközpontú és országos lefedettséget biztosító szervezet, a Kelet-Magyarországi és a Nyugat-Magyarországi Hadkiegészítő Parancsnokság jött létre Szolnok és Veszprém központtal. A parancsnokságok szervezetében három Toborzó és Érdekvédelmi Központ, valamint tizenhat Toborzó és Érdekvédelmi Iroda működik.
	Az oktatás hatékonyságának növelése érdekében – a Magyar Honvédség képzési igényeihez igazodva – 2007-ben jelentős szervezet- és létszám-racionalizálás történt a felsőoktatás és a közoktatás területén is.

II. A toborzás
2004. november 3-án leszerelt az utolsó sorkatona és létrejött az önkéntes haderő. A katonai szolgálati jogviszony önként választott élethivatássá vált, amelynek létesítése, illetve fenntartása a jelentkező személyes belátásán múlik, és a korábbi sorkötelezettséggel ellentétben nem állami kényszerből fakad.
Mindez alapvető szemléletváltozást jelentett a haderőben: a Honvédség alkotmányos feladatainak teljesítése, folyamatos működőképességének biztosítása érdekében biztosítani kell a szükséges létszámú és megfelelő minőségi mutatókkal rendelkező személyi állományt.
A külső toborzás mellett nélkülözhetetlen a belső utánpótlás, az arra alkalmasak további szolgálatvállalásának támogatása.
A toborzásban alkalmazott módszerek rendkívül sokszínűek, alapvetően a regionális és országos rendezvényekre, az iskolalátogatásokra és a munkaügyi központokkal történő szoros együttműködésre épülnek. A nyilvános közszereplések, valamint a tárca által készített tájékoztatók és szóróanyagok tartalmi része folyamatosan frissül.
A toborzási feladatok végrehajtását informatikai hálózat, a HM Költségvetési Gazdálkodási Információs Rendszer toborzó modulja támogatja, amely minden toborzóiroda rendelkezésére áll.
A toborzó rendszer rugalmasan reagált az önkéntes haderő feltöltöttségével kapcsolatos igényekre. 2006. januártól decemberig a Magyar Honvédségben szolgáló legénységi állomány létszáma 1261 fővel csökkent és összesen 356 fővel történt szerződéskötés. 2006-ban a legénységi állomány év végére meghatározott beosztásainak száma (7043), illetve a ténylegesen meglévő létszám (6466) alapján a Magyar Honvédség feltöltöttsége 92%-os volt.
A 2007. év második felétől a korábbi évek igényének többszörösét kellett biztosítani: a korábbi tartalékok jelentősen csökkentek, a fluktuáció mértéke – a folyamatban lévő átszervezések miatt is – jelentősen megnőtt, és tovább rontotta a helyzetet az is, hogy a katonák illetményének versenyképessége csökkent. Szükségessé vált tehát a hatékonyság fokozása, elsősorban a megtartó-képesség területén. E gondolatok jegyében, illetve a felismerésnek köszönhetően kontrolling vizsgálatra került sor, amelynek alapvető és átfogó célja a legénységi állomány toborzásának, az alkalmassági vizsgálat és a bevonultatás folyamatának hatékonyságát befolyásoló tényezők megismerése, az erőteljes kiáramlási szándék okainak feltárása, illetve javaslatok kidolgozása volt a Magyar Honvédség megtartó képességének növelése érdekében.
A toborzóirodákban 2008-ban 3619 fő jelentkezett. A folyamatos (2 havonta történő) bevonultatás eredményeképpen 664 fő szerződéses legénységi állományba jelentkező vonult be alapkiképzésre. Közvetlenül a katonai szervezetekhez 572 fő vonult be, így összességében 1236 fő került a Magyar Honvédség rendszerébe.
A bevonulási létszám mellett ugyanakkor 2008. november 11-ig 655 fő távozott, amelynek 30,23%-a azonnali hatállyal próbaidő alatt lépett ki a rendszerből, de jelentős a lemondással, a felmentéssel és a közös megegyezéssel leszerelők száma is (37,1%).
Államközi szerződés alapján az NFTC pilótaképzés tekintetében 2008-tól az igény 7 fő/év. A jelentkeztetési és felvételi eljárás során 15 fő kapott 1/A (vadászpilóta) és 12 fő 1/B (helikopterpilóta) alkalmassági minősítést. 12 fő nyert felvételt és ebből 11 fő jelenleg is részt vesz a képzésben.
A toborzóirodák működésének tapasztalatai az alábbiakban összegezhetők:
– a toborzási piacon igen élénk verseny folyik a szolgálatteljesítésre alkalmas „munkavállalóért” és a toborzási költségek folyamatosan emelkednek,
– a demográfiai hullámvölgyek, a gazdasági helyzet és az évszakok változása alapvetően befolyásolja a toborzás sikerességét, 
– a potenciális jelöltek fizikai állapota, értékrendje, társadalmi háttere igen változó, 
– fontos a társadalmi rétegek esélyegyenlőségének biztosítása, azonban az alacsony kvalifikáltságú jelentkezők előmenetelre való alkalmassága rövid időn belül megkérdőjeleződhet, az egyre magasabb színvonalú haditechnikai felszereléssel egyre inkább növekszik a magas technikai ismeretekkel rendelkező katonák iránti igény, 
– a kiképzési költségek egyre emelkednek egyrészt a haditechnikai felszerelések minőségi változása miatt, másrészt a személyi állomány felkészültségének függvényében (a rosszabb képességű katonáknál hosszabb a kiképzés),
– a potenciális jelentkezők motivációját jellemzően az illetmény, a szolgálatteljesítéshez kapcsolódó egyéb juttatások, kedvezmények, a változatos élet és a férfias kihívás, a Honvédségnél megszerezhető képzettség jelenti,
– a jelentkezők részéről a hosszú távú karrier igénye, az elköteleződés jelentősen csökken, a toborzottaknál a minimális megtérülési idő 4-5 év, viszont a többség ennél rövidebb időre szeretné elkötelezni magát,
– a létszámhiány és a túlterhelés miatt nagyobb a lemorzsolódás. 
A megfelelő személyi állomány biztosítása és a jelentkező létszámhiány orvoslása érdekében a katonai toborzás feladataira vonatkozó szabályozók pontosítása megkezdődött. A legfontosabb lépések az alábbiakban összegezhetők:
– a létszámhiány csökkentése és kezelése érdekében szükséges elsődlegesen személyügyi feladatok végrehajtására pontos feladat-meghatározások történtek,
– a pótbevonulási időpontokat engedélyeztek, illetve bevezették a kéthavonkénti bevonulást,
– toborzási folyamat átalakítása, új nyilvántartás, ügyfélközpontú felvételi eljárás kialakítása van folyamatban,
– figyelemmel arra, hogy a jelentkezők fizikai teherbírása, edzettségi szintje az alapkiképzés folyamatos terhelése eredményeképpen jelentős mértékben javul(hat), a fizikai alkalmassági követelményeknek a próbaidő végére kell megfelelni,
– nagyobb arányban alkalmazzák a korábban kiképzésben részesültek mentesítési nyilatkozatok alapján történő közvetlen bevonultatását a katonai szervezetekhez,
– a kritikus hiánnyal küzdő szakmák feltöltésére programokat indítottak: gépjárművezetői, illetve ADR (veszélyes áruszállítási) képzések szervezése,
– az átlagos szolgálati idő 7-8 évre történő emelése érdekében folyamatban van a szerződéses állomány hosszabb szolgálatteljesítését ösztönző jogi lehetőségek felülvizsgálata (pl. leszerelési segély, lakhatási támogatási rendszer).

III. A katonanők helyzete, az egyenlő bánásmód követelménye
Az egyenlő bánásmódról és az esélyegyenlőség előmozdításáról szóló 2003. évi CXXV. törvény (Ebtv.) 63. § (4) bekezdése alapján a honvédelmi tárca első alkalommal 2004 végén készítette el a következő két évre szóló Esélyegyenlőségi Tervét, amelyet a munkáltató és a munkavállalók képviselői közösen írtak alá. A dokumentum keretterv jelleggel készült, és általános iránymutatást kívánt adni a Honvédség szervezetei felé, amelynek segítségével elkészíthetik saját terveiket. Az állományilletékes parancsnokok kijelölték az esélyegyenlőségi referenseiket is, akiknek minden évben két alkalommal szakmai napot rendeznek, ahol egyrészt alkalmuk nyílik a felmerült problémákról beszámolni, illetve olyan szakemberek előadásait meghallgatni, akik jelentős segítséget nyújthatnak a téma jobb megismeréséhez.
A Honvédség más intézményekhez képest sokkal inkább formalizált, belső élete szabályozottabb, ezért e területen kizárhatóak az előmenetel folyamatából azok a szubjektív szempontok, amelyek más társadalmi szegmensekben olyan visszásságokhoz vezethetnek, mint az azonos munkakörben dolgozó férfiak és nők eltérő bérezése. Az állomány tagjának illetményét ugyanis – a nemtől független – három különböző tényező határozza meg. Ezek közül a leghangsúlyosabb a beosztás, kisebb jelentőséggel bír a rendfokozat, illetve a szolgálati idő.
A Hjt. 267. § b) pontja rögzíti, hogy a Hjt. a férfiak és nők azonos bérezése elvének alkalmazására kibocsátott jogi előírások összehangolásáról szóló 75/117/EGK irányelvvel összeegyeztethető szabályozást tartalmaz.
A katonanőkre vonatkozó sajátos szabályozás azonban további rendelkezésekben is megjelenik, amelyek az alábbiakban összegezhetők:
– nem szüntethető meg a szolgálati viszony felmentéssel a terhesség ideje, a szülést követő 3 hónap, a szülési szabadság, a gyermekgondozás céljából – a gyermek három éves koráig – kapott illetmény nélküli szabadság, valamint illetmény nélküli szabadság igénybevétele nélkül is a gyermekgondozási segély folyósításának ideje, és ezen időtartamokat követő 30 nap alatt,
– a szülési szabadság miatti távollét idejére távolléti díj jár,
– kérelmére illetmény nélküli szabadságot kell engedélyezni a szülési szabadság letöltése után a gyermek gondozása céljából a gyermek 3. életévének, tartósan beteg vagy súlyosan fogyatékos gyermek esetében a 12. életéve betöltéséig,
– az állomány egy évet meghaladó illetmény nélküli szabadság igénybevételét kérő tagját beosztásából való felmentése mellett rendelkezési állományba kell helyezni, ez idő alatt rendfokozati előmenetelére a speciális beosztást betöltők várakozási idejét kell figyelembe venni,
– a várakozási időbe az egy évet meghaladó illetmény nélküli szabadság időtartama nem számít bele, azzal, hogy a minimális várakozási időbe, illetve speciális beosztás esetén a gyermekgondozás céljából igénybe vett illetmény nélküli szabadság időtartamát be kell számítani,
– az állomány a terhesség ideje, a szülést követő 3 hónap, a szülési szabadság, a gyermekgondozás céljából – a gyermek három éves koráig – kapott illetmény nélküli szabadság miatt rendelkezési állományba került tagjának az illetmény nélküli szabadság idejére megüresedett beosztását csak az ok megszűnéséig terjedő határozott időre lehet betölteni; a beosztást a rendelkezési állomány megszűnése után az eredetileg a beosztást betöltőnek kell felajánlani,
– ha az állomány tagjának beosztását a Hjt. 46. § (5) bekezdésében elrendelt civilesítés keretében köztisztviselői vagy közalkalmazotti munkakörré minősítik át, azt a terhesség ideje, a szülést követő 3 hónap, a szülési szabadság, a gyermekgondozás céljából – a gyermek három éves koráig – kapott illetmény nélküli szabadság igénybevételét követően is katonai beosztásnak kell tekinteni.
A fontosabb családi eseményekhez kötődően (például házasságkötéskor vagy gyermekszületéskor) ajándék adományozható, gyermek születése esetén munkaidő-kedvezmény jár, külön jogszabályban meghatározottak szerint születési támogatás, iskolakezdési támogatás, illetve nevelési segély adható. A tárca mindemellett segítséget nyújt a gyermekek elhelyezéséhez a nyári szünidő alatt, így többek között tábort szerveznek nagycsaládosok és hátrányos helyzetű családok gyermekeinek, továbbá munkahelyi családos rendezvényeket tartanak.
A férfiak és nők társadalmi egyenlőségét szolgáló egyéb szabályozások a humánpolitikai, illetve esélyegyenlőségi irányelvekben is megtalálhatók. 
2003 novemberében a honvédségnél szolgáló nők egyre növekvő számára tekintettel és nemzetközi kötelezettségvállalás teljesítése érdekében – az MH Esélyegyenlőséget Vizsgáló Bizottságot felváltva – megkezdte működését az MH Katonanői Bizottság. A testület nem végez érdekvédelmi feladatokat, hanem a katonanők élet- és munkakörülményeit, járandóságaik, szociális juttatásaik alakulását vizsgálja, a felmerülő problémákat orvosolandó ajánlásokat fogalmaz meg, gyűjti a katonanők helyzetével kapcsolatos nemzetközi tapasztalatokat, javaslatokat tesz azok alkalmazására, így tevékenységével elsősorban a különböző szintű és beosztású parancsnokok munkáját segíti. Az MH Katonanői Bizottság révén a minisztérium vezetése is rendszeres tájékoztatást kap arról, hogy mely területeken kell beavatkozni a nőket érintő esetleges negatív folyamatokba.
Az MH Katonanői Bizottság feladatainak megtervezésekor figyelembe veszi a főbb nemzetközi szervezetek ajánlásait, felkéréseit, eredményeit is. Ilyenek elsősorban az EU és az ENSZ mellett működő, a nemiséggel foglalkozó szakmai szervezetek, de a legszorosabb, legintenzívebb kapcsolat a NATO Katonanői Bizottságával alakult ki. Az együttműködés eredményeképpen jutnak olyan ismeretekhez, amelyek szerint a NATO-tagállamok hadseregeiben tovább növekedett a katonanők száma, emelkedett részvételük aránya a missziókban, jelentősen előrehaladt integrálódásuk a haderőkbe, azonban általában jelenleg is adminisztratív, egészségügyi és kiszolgálói beosztásokat töltenek be. Mindemellett a tárca részt vesz a Nők és Férfiak Társadalmi Egyenlősége Tanácsban, amelynek célja a nők érdekeit képviselő civil szervezetek kormányzati tevékenységbe való bevonásának erősítése, illetve a nők és férfiak társadalmi egyenlőségét megvalósítani kívánó jogalkotás, illetőleg a cselekvési programok kidolgozása.
A katonai objektumokban a szociális helyiségek berendezési tárgyait elhelyezési norma szerint kell tervezni, amelynek részletes szabályait az infrastrukturális fejlesztések és az elhelyezési ellátás során alkalmazandó egyes normák közzétételéről és alkalmazásáról szóló 45/2003. (HK 12.) HM utasítás határozza meg.
A beérkezett válasz szerint a Laktanya Rekonstrukciós Program keretében a nemeknek megfelelő infrastruktúra biztosítására figyelemmel voltak. Azoknál az épületeknél, ahol a felújítás még nem történt meg, a női szociális helyiségeket a létszám és a rendelkezésre álló kapacitás függvényében jelölték ki.

IV. A lelkiismereti és vallásszabadság érvényesülése
A három azonos jogkörrel rendelkező szolgálati ág (Katolikus Tábori Püspökség, Protestáns Tábori Püspökség és Tábori Rabbinátus) az egyházak autonómiájának jegyében hierarchikusan nem tagolódik be a katonai szervezetek rendszerébe, lényegében önálló, és a Honvédelmi Minisztérium háttérintézményeként funkcionál.
A Szolgálat állományában katonai szolgálati és közalkalmazotti jogviszonyban álló személyek teljesítenek szolgálatot.
1994. január 10-én írták alá az „egyfelől a Magyar Köztársaság, másfelől az Apostoli szentszék a Magyar Honvédségnél és a Határőrségnél végzendő lelkipásztori szolgálat tárgyában” készült megállapodást, amely szerint „a Magyar Honvédség és a Határőrség katolikus tagjainak lelkipásztori ellátására a Szentszék felállítja Magyarországon a Katonai Ordinariátust”. Ennek vezetőjét a Szentszék nevezi ki, amennyiben a Magyar Köztársaság Kormánya 15 napon belül nem emel a jelölttel kapcsolatban általános jellegű politikai kifogást.
A Protestáns Szolgálati Ág irányítását a Protestáns Tábori Püspökség végzi, amelynek élén a Magyarországi Református Egyház és a Magyarországi Evangélikus Egyház megfelelő vezetői testületei által – a honvédelmi miniszter előzetes egyetértésével – választott tábori püspök áll. A tábori püspököt e tisztségében a tábori püspökség hivatalvezetője helyettesíti. Amikor a tábori püspök református, akkor a hivatalvezető evangélikus, amikor a tábori püspök evangélikus, akkor a hivatalvezető református.
A református és evangélikus tábori lelkészi állomány viszonyában mind személyi, mind anyagi tekintetben a 3:1 arány érvényesül.
A Tábori Rabbinátus élén a vezető tábori rabbi áll, munkáját egy tiszthelyettes, és egy közalkalmazott segíti.
A Szolgálat működésének jogi kereteit a Hjt. 25. §-a, a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény, valamint a Tábori Lelkészi Szolgálatról szóló 61/1994. (IV. 20.) Korm. rendelet határozza meg. Ez utóbbi többek között kimondja az egyenlő bánásmód követelményét, deklarálja az egyház, azaz a Szolgálat és az állam, vagyis a Honvédség feladatainak szétválasztását, meghatározza a Szolgálat főbb feladatait.
Azokban a helyőrségekben, ahol főállású tábori lelkész van, a rendszeres lelkészi jelenlét biztosított, ahol pedig kisegítő tábori lelkész jár be megbízással az objektumba, a lelkész a parancsnokkal egyeztetett helyen és időpontban érhető el. Mindemellett az alakulatoknál imaszobákat, kápolnákat alakítottak ki, ahol Bibliák és vallásos iratok állnak az érdeklődők rendelkezésére, továbbá minden katona számára a könyvtárakban hozzáférhetőek az egyházak hetilapjai.
A NATO-ban egységesen minden tagállamnak biztosítania kell a hadseregen belül a vallás szabad gyakorlását. Gyakorlati értelemben is szükséges a tábori lelkészek munkája az otthontól távol lévő, sok esetben más kultúrában és vallási környezetben szolgáló katonák lelki és vallási szolgálatának biztosítása érdekében. A pszichológusok munkájával együtt nagy szerepet játszanak a fegyveres konfliktusokban elhunyt személyi veszteségek feldolgozásában. A szerződéses katonai szolgálat pedig a sorkatonákéhoz hasonló, mégis sok tekintetben új és egyedi lelkigondozói feladat elé állítja a tábori lelkészeket.
A fentiekre tekintettel tehát a tábori lelkészi tevékenység eltolódott a missziós tevékenység irányába. A Hjt. 25. § (6) bekezdése 2006. január 1-je és 2007. augusztus 31-e között kimondta, hogy műveleti területen a vallásgyakorlást a Szolgálat a váltásonként 150 főt meghaladó létszámot elérő alegység szolgálatteljesítése esetén biztosítja a tevékenységben részt vevő tábori lelkésszel. A külföldi műveletek tapasztalatai alapján azonban megállapítást nyert, hogy a Szolgálat jelenlétét nem indokolt kizárólagosan a katonai kontingens létszámához kötni, mivel többek között a szolgálatteljesítés körülményei, valamint a külszolgálatot teljesítő állomány igényei rendkívül változatosak. A Hjt. módosításáról szóló 2007. évi XCIII. törvény ennek megfelelően korrigálta a hivatkozott rendelkezést, lehetővé téve a kisebb alakulatoknál szolgálatot teljesítők vallásgyakorlásának biztosítását. Ennek megfelelően jelenleg a műveleti területen a vallásgyakorlás feltételeinek biztosításáról – a Szolgálat vezetőivel egyeztetve – a Honvéd Vezérkar főnöke gondoskodik, és az adott művelet körülményei alapján születik döntés.
A kisebb létszámú missziók részére szükség esetén hozzáférhető a készenléti szolgálat, amelynek biztosíthatósága érdekében a Protestáns Tábori Püspökség 4 fős személyi állománya van a megfelelő védőoltásokkal beoltva, illetve felszerelve.

V. A művelődéshez való jog
A professzionális haderő tevékenységét új képességek, modern eszközök, korszerű felszerelések segítik, azonban mindehhez nélkülözhetetlen a hivatásos és a szerződéses katonák kiemelkedő képzettsége, sokoldalú képességeik, illetve kifogástalan harckészségük megteremtése és fenntartása. Az önkéntes haderőre áttérés tehát szükségszerűen maga után vonta a humánerőforrás-tervezés, -gazdálkodás, és -fejlesztés rendszerének átgondolását, illetve szervezeti kereteinek pontosítását. 
A Hjt. 30. §-a törvényi szinten deklarálja a művelődéshez, a tudományos és művészeti élethez, a tanulás és a tanítás szabadságához való jogot és annak korlátait.
A megfelelő iskolai végzettség megléte nélkülözhetetlen a jogviszony létesítéséhez, a megfelelő iskolai végzettség, szakképesítés, tanfolyami végzettség pedig a katonai életpálya során az előmenetelhez. Megfelelő alkalmazási szabályt nevesít azonban a törvény akkor, amikor rögzíti, hogy ha az állomány tagja a beosztásához rendszeresített rendfokozathoz előírt iskolai végzettség (szakképesítés) megszerzéséhez szükséges tanulmányokat megkezdte, az előírt tanulmányi idő lejártáig úgy kell tekinteni, mint aki a beosztásához szükséges követelményeket teljesítette.
A szolgálati beosztások betöltéséhez szükséges részletes feltételrendszert, ezen belül az iskolai végzettségi (szakképesítési), a tanfolyami és az idegennyelv-ismereti követelményeket a Hjt.-ben biztosított felhatalmazás alapján a Magyar Honvédség egyes beosztásaihoz kapcsolódó munkaköri követelményekről szóló 20/2002. (IV. 10.) HM rendelet határozza meg. A rendelet az előmeneteli tanfolyami, az idegen nyelvi és a felsővezetői tanfolyami követelmény tekintetében mentesített eseteket nevesíti, illetve a teljesítésre megfelelő felkészülési időt biztosít. 
A tanulmányi szerződések megkötésének alapvető szabályait és korlátait a Hjt. 81. §-a, a végrehajtási szabályokat pedig a tanulmányi szerződések megkötéséről szóló 2/2004. (HK 2.) HM utasítás tartalmazza.
A Magyar Honvédség teljes képzési vertikumát a személyi állomány át- és továbbképzésének tervezésével, megszervezésével összefüggő egyes feladatok és hatáskörök meghatározásáról szóló 64/2003. (HK 17.) HM utasítás és a hivatásos és szerződéses katonák át- és továbbképzésének megszervezéséről és végrehajtásáról szóló 17/2003. (HK 7.) HM közigazgatási államtitkári és HM vezérkar főnöki együttes intézkedés szabályozza és teszi egységes rendszerré.
Az éves tanfolyam- és iskolarendszerű képzésekre történő beiskolázások alapvetően a HM Honvéd Vezérkar főnöke által jóváhagyott éves Beiskolázási Terv alapján történnek.
A katonai felsőoktatásra vonatkozó alapvető szabályokat a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény (a továbbiakban: Ftv.), a katonai felsőoktatás sajátos jellegére tekintettel indokolt eltéréseket pedig Hft., illetve végrehajtási rendeletek és utasítások határozzák meg.
A honvédelmi, valamint az igazságügyi és rendészeti tárca rendszeresen végzi a Hft. hatályosulásának vizsgálatát. A legutóbbi átfogó törvénymódosítás óta eltelt időszakban összegyűjtött szakmai, jogalkalmazói tapasztalatok és problémafelvetések, de különösen a szabályozási környezet változása szükségessé tették a katonai, illetve rendvédelmi-rendészeti felsőoktatás különböző szabályozási területeit érintő átfogó módosítás kidolgozását. Mindemellett átfogó vizsgálatot követel a Hft., az Ftv. és a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvény szabályozási összhangjának megteremtése is. A jogállási kérdések mellett törvényi szinten rendezni kell a gazdálkodás sajátos szabályait, illetve a katonai felsőoktatási intézményekben működő szervezeti egységek létesítésének és működésének rendjét. Mindezekre tekintettel az érintett tárcák megkezdték a Hft. koncepcionális felülvizsgálatát, egy esetleges új törvény előkészítését.
A Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetemre (ZMNE) vonatkozó módosítás körében a miniszter utalt arra, hogy az elfogadott törvényjavaslat deklarálja azt a követelményt, hogy katonai ösztöndíjas kizárólag magyar állampolgársággal rendelkező hallgató lehet, figyelemmel arra, hogy a Hjt. 41. § (1) bekezdése szerint szolgálati viszony a Magyar Honvédséggel csak a fenti feltétellel létesíthető, illetve tartható fenn. Ezzel összefüggésben a katonai felsőoktatási intézményekbe évente felvehető hallgatók számáról és a felvétel különös feltételeiről szóló 10/1998. (VI. 3.) HM rendelet felülvizsgálata folyamatban van.
A ZMNE Magyarország egyetlen katonai felsőoktatási intézménye, amelyben a magas szintű katonai hivatás gyakorlásához szükséges szakmai felkészítésen túl, a hazai és nemzetközi védelmi szférában eredményesen tevékenykedni tudó civil szakemberek képzése is folyik. Az intézmény fő profilja a tisztképzés, mérnök, és mérnökparancsnok képzés, rendvédelmi, biztonság- és védelempolitikai szakemberképzés. 
Az intézményben ösztöndíjas, kettős jogállású vagy polgári hallgatóként lehet tanulni. A szakok egy része elsősorban honvédtiszti pályára készít fel, ezért a hallgatók intézményi életében fontos szerepet kap a nemzeti tisztképzés hagyománya és értéke, a katonai rendtartás és a fegyelem. A honvédtiszt-képzésben résztvevők beiratkozásukat követően öt hónapos katonai alapfelkészítésben részesülnek, amelynek sikeres teljesítése a felsőoktatási alapképzésben való részvétel feltétele.
Az egyetemi léthez nélkülözhetetlen kvalifikált, tudományos fokozattal rendelkező szakembergárda képzését a ZMNE Hadtudományi, valamint Katonai Műszaki Doktori Iskolái biztosítják. A már meglévő tudományos fokozattal igazolt szakmai tudás további elmélyítését és megerősítését szolgálja a habilitációs eljárás, amelynek lefolytatására ZMNE megfelelő keretek között lehetőséget biztosít.
A ZMNE tisztképzésére évente kb. 150 fő, részidejű (levelező) képzésre mintegy 50 fő, az előmeneteli tanfolyamokon évente mintegy 800 fő, különböző szakmai tanfolyamokon mintegy 300 fő, nyelvtanfolyamokon pedig mintegy 500 fő felvétele, illetve részvétele tervezett. Az Egyetem nem katonai felkészítést folytató szakjaira történő felvétel keretszámait a Kormány határozza meg, a feltételek (a szakra jellemző sajátosságok figyelembe vételével) megegyeznek a polgári felsőoktatás felvételi követelményeivel.
A ZMNE elmúlt tanévét érintő legfontosabb változást – mely az intézmény működésének valamennyi területére hatással volt – a képzés egy kampuszon történő megindítása jelentette.
2001 augusztusában létrejött a Magyar Honvédség egyetlen tiszthelyettes képző intézménye Szentendrén, amely az évek során több névváltozáson és szervezeti átalakuláson ment keresztül. Az MH Kinizsi Pál Tiszthelyettes Szakképző Iskola (MH KPTSZI) a szerződéses tiszthelyettesi pályára jelentkezők, valamint a már pályán lévők alap-, át- és továbbképzésével, illetve nyelvi képzésével biztosítja a Magyar Honvédség tiszthelyettesi és zászlósi állományának utánpótlását, pályán történő előmenetelét. Az MH KPTSZI egyedülálló intézménye a Magyar Honvédségnek, hiszen kizárólag itt folyik az Országos Képzési Jegyzékben rögzített, iskolarendszerű tiszthelyettes szakképzés.
A katonai középiskolák működésének sajátos szabályait külön jogszabály rendezi.
2005 nyarán alakult meg az MH Szentendrei Kiképző Központ, majd ennek jogutódjaként 2007-ben az MH Központi Kiképző Bázis.
A Magyar Honvédség képzési rendszerének és működésének a nemzeti elvárások mellett meg kell felelnie a nemzetközi, kiemelten az Európai Uniós és a NATO követelményeknek is.
A külföldi képzések nagy jelentőségűek azokon a szakterületeken is, ahol az állomány továbbképzése, szakmai ismeret-kiegészítése hazai képzésekkel nem oldható meg azok hiánya miatt. Külföldi iskolarendszerű képzésre évente mintegy 70 főt iskoláznak be. A külföldi iskolarendszerű képzések a külföldi partnerek felajánlásain alapulnak. A jelentős részben kétoldalú együttműködés keretén belül a Magyar Honvédség részére felajánlott képzéseket köröztetés útján hirdetik meg, azokra az állomány pályázhat. A beérkezett – az állományilletékes parancsnok, illetve szolgálati elöljáró által jóváhagyott – beiskolázási javaslatokat a honvédelmi miniszter, a HM Honvéd Vezérkar főnök, illetve a HM kabinetfőnök bírálja el és jelöli ki a képzésen résztvevő személyt. 
A NATO, EU, ENSZ és egyéb rövid idejű külföldi tanfolyamrendszerű képzéseken évente megközelítőleg 400-500 fő vesz részt. Az előzetesen tervezett tanfolyami beiskolázások megvalósítása a rendelkezésre álló keretösszegtől függ. Megállapítható, hogy évente jelentős nem tervezett, utólagosan felajánlott továbbképzésen, tanfolyamon történő részvétel igénye merül fel, amely – indokolt esetben – a tanfolyami tervben szereplő tanfolyami keretösszeg átcsoportosítása útján hajtható végre. E rugalmasság szintén azt a célt szolgálja, hogy a külföldi tanfolyami képzések teljes mértékben a szervezetek képzési igényeihez igazodhassanak.
A 2002. évtől folyamatos a kanadai repülőgép-, és helikoptervezetői képzés. Az NFTC (NATO Flying Training Course) programra – pályázat útján – minden olyan felsőfokú végzettséggel rendelkező fiatal jelentkezhet, aki középfokú angol nyelvismerettel rendelkezik, a képzés megkezdésének évében nem töltötte be 27. életévét, vállalja a repülő-orvosi vizsgálatot és karrierjét a katonai képzés keretén belül, katonai repülőgép-vezetőként kívánja megvalósítani.
A Magyar Honvédség terep-rali csapatának, az ún. Honvéd Dream Team-nek a létrehozása először 2007 májusában merült fel, 2008 októberében döntés született a résztvevők kiválasztásának megkezdéséről, a katonák kiképzése pedig 2009. januárban kezdődik. A Honvéd Dream Team létrehozásának elsődleges célja az volt, hogy e csapat tagjai képesek legyenek járműveik különleges terepviszonyok és körülmények közötti felkészítésére, a nagysebességű terepvezetésre, továbbá az ezen tevékenységekkel kapcsolatos ismereteiket a gyakorlatban – katonai szolgálatuk későbbi fázisában, szükség esetén műveleti körülmények között – önállóan is alkalmazni tudják. Másodlagos cél a szerződéses katonák (gépjárművezetők) motivációjának ösztönzése, továbbá a Honvédség kommunikációs tevékenységének (imázsépítés) szükség szerinti támogatása, illetve a toborzási tevékenységben való alkalmankénti részvétel. 

VI. A szolgálati viszonnyal összefüggő kérdések
A túlszolgálat Hjt. által előírt írásbeli elrendelése a gyakorlatban minden esetben személyügyi parancsban valósul meg a „Túlszolgálat elrendelő lap” kitöltését követően. A túlszolgálat elrendelését az állomány tagja az aláírásával veszi tudomásul. Az állomány tagja a havi túlszolgálatokat az „Egyéni munkaidő nyilvántartó lap”-on (jelenléti íven) is vezetni köteles. A túlszolgálatokkal kapcsolatos ellentételezésről (pihenőidő vagy pénzügyi ellentételezés) újabb parancs készül. A személyügyi főnökségek az egyes személyek éves túlszolgálatát az „Egyéni túlszolgálat nyilvántartó lap”-on göngyölítve vezetik, amely tartalmazza a parancs számát, a túlszolgálat idejét, halmozott idejét, illetőleg a megváltás módját.
A 150 órán belüli túlszolgálat pénzbeli ellentételezését – a szolgálatuk jellegéből adódóan – általában a gépjárművezetők, illetve a katonai zenekarok tagjaival szemben alkalmazzák.
A tárca vezetése legutóbb a 2007. év folyamán vizsgálta a túlszolgálat elrendelésének, ellentételezésének, ezen belül különösen a katona állomány szabadsága kiadásának rendjét, a leterheltség, és ezáltal a túlszolgálat mértékét, a nyilvántartás előírások szerinti meglétét.
2006-ban további feladatként jelentkezett a szervezeti korszerűsítés és létszámcsökkentés, amelyek határidőre történő végrehajtása érdekében az érintett személyi állomány részére túlszolgálatot, illetve rendkívüli munkavégzést rendeltek el. Ezt pénzben ellentételezték.
A fenti átszervezés következtében a HM engedélyezett létszáma jelentős mértékben csökkent, és vélhetően ennek következtében, illetve egyes főosztályvezetői beosztásokban bekövetkezett személyi változások eredményeként a 2007. év második felétől kezdődően jellemzően egyes szakterületeken került sor túlmunka elrendelésének kezdeményezésére. A gyakorlatban a túlszolgálat ellentételezése elsősorban szabadidővel történt, és csak rendkívüli esetben került sor a pénzbeni kifizetésre. Nagyobb mértékű túlmunka elrendelésére csak a külföldi missziós feladatokat végrehajtó, logisztikai (gépjárművezetők) biztosítási feladatok teljesítésében érintett katonai szervezeteknél kerül sor.
Figyelemmel arra, hogy a túlszolgálattal kapcsolatos döntések állományilletékes parancsnoki jogkörbe tartoznak, a teljes Honvédségre vonatkozó egységes központi nyilvántartás nem áll rendelkezésre. A 2. számú melléklet a HM-ben az elmúlt két évben elrendelt túlszolgálat és rendkívüli munkavégzés adatait szemlélteti.
A honvédelmi miniszter válaszában kifejtette, hogy katona vonatkozásában első alkalommal a Szolnoki Munkaügyi Bíróság 2008. május 29-én hozott ítéletében vizsgálta a készenléti jellegű beosztásokban történő szolgálatteljesítés sajátosságait, a heti legfeljebb 54 óra helyett a 40 óra feletti munkavégzés túlszolgálatnak minősítését, különös figyelemmel a munkaidő-szervezés egyes szempontjairól szóló 2003/88/EK irányelv és a Hjt. kapcsolatára.
Az elsőfokú bíróság a keresetet elutasította, a készenléti jellegű beosztásokat, és a heti legfeljebb 54 óra szolgálatteljesítést a törvénnyel összhangban lévőnek minősítette, illetve megállapította, hogy a fegyveres erők nem tartoznak a munkaidő-szervezési irányelv hatálya alá. Ezt megerősítette és jóváhagyta szeptember 25-én a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Bíróság jogerős ítélete.
A munkavégzéssel járó egyéb jogviszony létesítését az állományilletékes parancsnok engedélyezi. A kérelmező a rendelet mellékletében található formanyomtatvány kitöltésével jelzi szándékát, ugyanezen nyomtatványon mérlegelést követően dönt a más kereső foglalkozás engedélyezéséről. Ez az engedély két példányban készül, a kiadott engedélyeket a személyi anyaggyűjtőben kell elhelyezni, illetve ezekről és a bejelentési kötelezettség alá eső tevékenységekről katonai szervezetenként nyilvántartást kell vezetni.

VII. A véleménynyilvánítás szabadsága és a panasztételi jog
A miniszteri válasz szerint az Alkotmány és a Hjt. a Honvédség jellegéből adódóan, jelentősen korlátozta a katonák véleménynyilvánítási jogát. A véleménynyilvánítási jog szűkítése azonban nem korlátozza a katonák jog- és érdekérvényesítő tevékenységét, figyelemmel arra, hogy az önálló védett jogi tárgyat képez a rendeltetésszerű joggyakorlás körében. A Hjt. XV. fejezete részletesen szabályozza a jogérvényesítés lehetőségeit, azaz a kérelem (Hjt. 216. §), a szolgálati panasz (Hjt. 217-221. §), a fellebbezés (Hjt. 222. §) és a szolgálati jogvita (Hjt. (223-224. §) igénybevételének lehetőségét, illetve módját. A Szolgálati Szabályzat XIII. fejezete emellett részletesen szabályozza a katonák beadványainak elintézési rendjét.
A miniszter válaszában utalt azokra az ún. „típusterületekre”, ahol az átlagosnál több panasz, kifogás merült fel az állomány részéről.
Az elmúlt időszakban a katonák fellebbezési jogukkal számos esetben éltek a szolgálati nyugdíjjogosultságot megállapító határozatok ellen, jellemzően azt kifogásolták, hogy szolgálati időként nem számították be a szakközépiskolában eltöltött idejüket. A miniszter álláspontja szerint a témakörben a tárca minden esetben megvizsgálta a rendelkezésére álló iratokat és az ügyek egyedi sajátosságaira tekintettel hozta meg döntését, különös figyelemmel arra, hogy a Legfelsőbb Bíróság 4/2007. számú közigazgatási-polgári jogegységi határozatban a szakmunkásképzést folytató szakközépiskolákban töltött tanulmányi idő szolgálati időként történő beszámítását kizárólag a Hszt. hatálya alá tartozó hivatásos állományú katonák tekintetében rendelte el. A döntések ellen ugyanakkor számos esetben fordultak a katonák bírósághoz, a Fővárosi Munkaügyi Bíróság a folyamatban lévő perek jelentős részét felfüggesztette, valamint kezdeményezte a 4/2007. számú jogegységi határozat alkotmánybírósági felülvizsgálatát.
Az üggyel összefüggésben megjegyzendő, hogy a miniszter válaszának beérkezését követően az Alkotmánybíróság a 23/2009. (III. 6.) AB határozatában megállapította, hogy a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjának szolgálati idejébe a szakmunkásképzést folytató szakközépiskolákban töltött tanulmányi idő beszámításáról szóló 4/2007. Közigazgatási-polgári jogegységi határozat alkotmányellenes, ezért azt kihirdetése napjával megsemmisítette. A Honvédelmi Minisztérium Közgazdasági és Pénzügyi Ügynökség által benyújtott alkotmányjogi panaszokat ugyanakkor az Alkotmánybíróság visszautasította.
A szolgálati idő számításával összefüggésben több esetben nyújtottak be olyan fellebbezést, amelyben az 1,2-szeres szorzó alkalmazását kezdeményezték, esetükben a fellebbezést elutasították, mivel nem feleltek meg a jogszabályban meghatározott feltételeknek. A jogi környezet pontosítása érdekében kiadták a kedvezményesen számított szolgálati időre jogosító beosztások és a kedvezményes szorzó mértéke rögzítésének végrehajtásáról szóló 32/2008. (HK 8.) HM utasítást.
A bekövetkezett baleset vagy betegség katonai szolgálati kötelmekkel való összefüggőségének megállapítására irányuló fellebbezésekben a döntéseket az eset körülményeire és az orvos-szakértői véleményre figyelemmel hozták meg.
A miniszter tájékoztatása szerint évi átlagban 120-150 kártérítési kérelem érkezik az első fokon eljáró központi pénzügyi szervezethez: az igényt érvényesítők hozzávetőlegesen 75 százalékban elégedettek az elsőfokú határozat tartalmával. 2007-ben összesen 122 kártérítési eljárás folyt, amelyből 34 esetben került sor fellebbezésre. A kártérítési ügyekben benyújtott fellebbezésekben a jogalapjában már megállapított kártérítési járadék felemelését kérték, vagy a jogalap megállapítását. Ezen ügyekben a bizonyítékok mérlegelése és a jogszabályi lehetőségek figyelembevétele után született meg a döntés, amely ellen a fellebbezők – egyet nem értésük esetén – bírósághoz fordulhattak. A miniszter külön is kitért arra, hogy a jogorvoslat igénybevételének lehetőségét és módját a határozatok minden esetben tartalmazták. 
A fegyelmi döntések esetében az érintettek jellemzően a súlyosabb – szolgálati viszonyt érintő vagy anyagi hátránnyal járó – fenyítések ellen éltek fellebbezéssel, illetve a bírósági út lehetőségével. 
A válasz szerint sokan nyújtottak be szolgálati panaszt, kérve külön juttatásaiknak (13. havi illetménynek) teljes havi összegét azon személyek közül, akik kiváltak a rendszerből és nyugállományba vonultak. Esetükben az igény nem volt megalapozott, figyelemmel arra, hogy 6 havi felmentési idejük alatt a munkavégzés alól mentesültek, és a hétköznapra eső munkaszüneti napokkal távoléti díjban több, mint 6 hónap után részesültek, így esetükben csak a külön juttatás időarányos része volt megállapítható. A tájékoztatás szerint az egyes törvényeknek a tizenharmadik havi illetmény, munkabér kifizetési rendjével összefüggő módosításáról szóló 2008. évi CX. törvény pontosította a jogosultság alapjául szolgáló időket.
Több szolgálati panasz érkezett az NRF-váltások (NATO Reagáló Erők kötelékébe felajánlott váltások) ügyében a készenléti díj kifizetésére. Igényük benyújtásánál nem vették figyelembe, hogy az NRF-ben való részvételüket már különleges igénybevételi pótlékkal kompenzálták. A miniszter szerint, mivel ezen esetekben a készenlét elrendelésére nem került sor, a készenléti díj iránti igény nem volt alapos. Ezen jogi álláspontot a Legfelsőbb Bíróság ítéletével megerősítette, amikor hatályon kívül helyezte a Somogy Megyei Bíróságnak a honvédelmi tárcát marasztaló ítéletét és megállapította egyrészről azt, hogy a felperesek részére állandó készenléti szolgálatot nem rendeltek el, mert ezt az alegység feladatrendszere nem indokolta, másrészt azt, hogy a többletkövetelmények nem jelentenek készenléti szolgálatot, mivel azok a Hjt. alapján is kötelező jellegűek.
Hasonló esetkört jelentenek a 2004. szeptember 1-je és a 2007. július 1-je között külszolgálatra vezényeltek napidíja miatti szolgálati panaszok.9
Több szolgálati panaszt nyújtottak be a 2008. január 1-jétől bevezetett szolgálati időpótlék alapjául szolgáló idő megállapítása miatt. A panaszosok jellemzően olyan időszakokat is be kívántak számíttatni, amelyek a jogszabályok alapján nem minősülnek szolgálati időpótlék alapjául szolgáló időnek.
A miniszter a fenti ügyekkel kapcsolatosan válaszlevelében tájékoztatott arról is, hogy a Hjt. módosításáról szóló 2009. évi I. törvény a következő módosításokat is tartalmazta.10 1. A bírói gyakorlatra figyelemmel az illetmény és az egyéb pénzbeli juttatások egyértelmű elhatárolásával pontosította a jogalap nélkül kifizetett illetmény és egyéb pénzbeli juttatás visszakövetelésének szabályait. 2. Módosította a visszatartott illetmény kifizetésére vonatkozó előírásokat oly módon, hogy visszafizetésének kötelezettségét a hatályos szabályozással ellentétben nem kizárólag a felmentéshez köti, hanem kiterjeszti azokra az esetekre is, ha a fegyelmi vagy büntetőeljárás a felelősség megállapítása nélkül zárul. 

VIII. Az érdekképviseleti rendszer működése, a kollektív jogok érvényesülése
A miniszter összefoglalóan kiemelte, hogy a honvédelmi tárcánál a kollektív jogok érvényesülésének törvényi alapjait a Hjt. 31-39. §-ai, a Hft. 19. §-a, a Hvt. 134. §-a, a köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXIII. törvény 65-66. §-ai, a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. 4-19. §-ai és a Munka Törvénykönyvéről szóló 1992. évi XXII. törvény 14-41. §-ai jelentik. Lényeges, hogy a Hjt. kógens szabályozására figyelemmel a katonai szolgálati viszony tekintetében kollektív szerződés vagy a szociális partnerekkel történő megállapodás megkötésére nincs lehetőség.
A munkavállalói érdekek körébe tartozó kollektív jogok gyakorlása a tárcán belül a Honvédelmi Érdekegyeztető Fórum (HÉF) keretei között valósul meg, amely az érdekegyeztetés és a tárca döntés-előkészítő fóruma. A HÉF működésének célja az ágazati jelentőségű kérdésekben a munkaadói-munkavállalói oldalak által képviselt társadalmi, gazdasági, szociális érdekek, törekvések egyeztetése, megállapodások kialakítása, az ezekre vonatkozó döntések előkészítésének és végrehajtásának keretein belül az érdekek egyeztetése, illetve az álláspontok megfogalmazása, kifejtése, valamint az információcsere. A HÉF-ben a munkavállalói oldalt a Honvédszakszervezet (HOSZ), a Honvédségi Dolgozók Szakszervezete (HODOSZ) – mint a honvédelmi ágazat reprezentatív szakszervezetei – továbbá érdekképviseleti feladatokat ellátó egyesületként a Bajtársi Egyesületek Országos Szövetsége (BEOSZ) képviseli.
A HOSZ érdekvédelmi tevékenysége kiterjed a hivatásos, szerződéses és önkéntes tartalékos katona állományra, valamint a nyugállományúakra. A HODOSZ érdekvédelmi, érdekképviseleti, önsegélyező és szociális feladatokat is ellátó társadalmi szervezet, amelynek tevékenysége kiterjed a Honvédelmi Minisztériumhoz és a Magyar Honvédséghez kötődő köztisztviselői és közalkalmazotti állományra, valamint a HM érdekeltségű gazdasági és társadalmi szervezeteknél dolgozó munkavállalókra és e körből nyugdíjba vonultakra. A BEOSZ alapszabályzata értelmében érdekképviseleti feladatokat felvállaló és végző, a Magyar Honvédség érdekeit is képviselő társadalmi szervezet. Tagegyesületei közreműködésével, azok ernyőszervezeteként képviseli a nyugállományú katonákat, honvédségi civil nyugdíjasokat és hozzátartozóikat.
A munkáltatói oldal a honvédelmi miniszter, valamint a HM Honvéd Vezérkar főnök képviselőjéből, illetve a HM kijelölt szakmai szerveinek és szervezeteinek vezetőiből, mint állandó szakértőkből áll. A HÉF olyan folyamatosan működő szervezet, amely tevékenységét szakértői és oldalegyeztetések, valamint általában havi rendszerességgel tartott plenáris ülések keretében végzi. A plenáris ülések időpontjait, valamint az előre egyeztetett témákat a HÉF konszenzussal elfogadott féléves munkarendje tartalmazza, ezen kívül mindkét oldalnak lehetősége van rendkívüli napirendi pontok javaslatára. A HÉF zavartalan működésének biztosítása érdekében a tárca a HM államtitkárának felügyelete alatt titkárságot működtet.
A HÉF-megállapodáson túl a HOSZ, a HODOSZ és a BEOSZ rendelkezik a tárcával kétoldalú együttműködési megállapodásokkal, amelyek egyenként rendezik a munkáltató, valamint az érdekvédelmi-érdekképviseleti szervezet viszonyát, illetve a működési feltételek biztosítására vonatkozó munkáltatói vállalásokat.
A tárcánál működő érdekvédelmi-érdekképviseleti szervezetek közvetlenül vagy közvetve részt vesznek a különböző szélesebb körű szektorális, gazdasági szféra, illetve nemzetgazdasági szintű érdekegyeztető fórumok tevékenységében. Szektorális szinten önállóan, vagy egy-egy szakszervezeti szövetség (például a Fegyveres és Rendvédelmi Dolgozók Érdekvédelmi Szövetsége) tagjaként, míg az Országos Közszolgálati Érdekegyeztető Tanács, illetve az Országos Érdekegyeztető Tanács munkájában jellemzően a szakszervezeti konföderációk tagjaiként.

Helyszíni vizsgálatok
1. Magyar Honvédség 25. Klapka György Lövészdandár – Tata
Időpont: 2009. március 3.
A dandár feladatai közé tartozik többek között a kiképzés és továbbképzés, a készenlét fokozása és fenntartása rendszeréből adódó feladatokra történő felkészítés, a készenléti szolgálatok reagáló képességének fenntartása, gyakorlatokon való részvétel, missziós feladatok végrehajtásában való részvétel.
A dandár katasztrófa-védelmi feladatokban is részt vett a dunai és a tiszai árvíz idején is – személyi és technikai eszköz-állományt bocsátott a katasztrófavédelem rendelkezésére. Az ebben a munkában való részvétel ellentételezése szabadidő biztosításával, illetve elöljárói, némely esetben miniszteri elismeréssel történt.
A személyi feltöltöttség a dandárnál körülbelül 75%-os, és növeli a személyi kapacitással kapcsolatos nehézségeket, hogy általában az állomány körülbelül egyharmada külföldön teljesít missziós szolgálatot. A túlszolgálat elrendelése rendszeres, azt mindig írásban rendeli el a parancsnok. Problémát jelent, hogy a törvény szerint elsődlegesen járó szabadidőt – éppen az állomány nem teljes feltöltöttsége miatt – nem tudják kiadni, helyette pénzbeli ellentételezés jár; a személyi állomány tagjai leterheltek. A parancsnok tájékoztatása szerint az állomány sok tagja számára ugyanakkor további kereset-kiegészítés szükséges, ezért többen kérik más kereső foglalkozás végzésének engedélyezését.
A külföldön missziós szolgálatot teljesítőknek túlnyomó többsége önkéntes, ugyanakkor a Hjt. szerint lehetőség van az állomány kiképzett tagját beleegyezése nélkül is külföldi katonai szolgálatra vezényelni, amennyiben annak időtartama a 12 hónapot nem haladja meg. A külföldi szolgálat tekintetében problémát jelent, hogy a családosok számára nyilvánvalóan megterhelőbb a külföldön való szolgálatteljesítés.
A katonák számára a véleménynyilvánítás fórumai az állománygyűlések, a parancsnoki fogadóóra, a szakszervezeten keresztül vagy a szolgálati úton benyújtott panaszok. A parancsnok tájékoztatása szerint a beadványok nagy része áthelyezési kérelem (többnyire családi okokra hivatkozva), azonban ezek többségét el kellett utasítani éppen a személyi kapacitás elégtelensége miatt.
A dandár állományának 17%-a nő (a legtöbben közalkalmazottak, irodai munkát végzők – a tisztek aránya 8,2%). Külön női öltöző alegységenként van. Döntő többségében van külön női mellékhelyiség, zuhanyzó; amelyik törzsi épületben nincs, ott is kulcsra zárhatóak a helyiségek. A szállón a katonanők külön szinten vannak elhelyezve.
A lakhatás az állomány tagjai számára szállókon megoldható. A tiszti szálló (felújítva: 2002-ban) 23%-os, a tiszthelyettesi (felújítva: 2003-ban) 36%-os, a legénységi szálló (átadva: 2004-ben) viszont 90%-os kihasználtságú. Jellemző ugyanakkor, hogy pár év szolgálati viszony után már inkább albérleti támogatást igényelnének a katonák, hiszen életvitelszerűen inkább családjukkal együtt szeretnének lakni.
A laktanyában különböző szolgáltatások vehetők igénybe. Van járóbeteg-rendelés és fogászat, működik könyvtár, vannak büfék, csapatposta és varroda áll rendelkezésre, továbbá istentiszteleteket is tartanak. A tábori lelkészi szolgálat működik, annak leginkább a missziókra való felkészítésben, illetve a missziókból hazatérők rekreációjában van jelentősége, illetve erre – különböző mentálhigiénés tréningekre – lenne érdemes nagyobb figyelmet fordítani. Sportolásra szintén van lehetőség a laktanyán belül: labdarúgó pálya, akadálypályák, tornakert, strandröplabda pálya, bitumenes sportpálya, kondicionáló terem, kiképzési sátor áll rendelkezésre és uszoda-bérlet is igényelhető. A helyőrségi klub csapatrendezvényeket, különböző programokat (pl. színházlátogatás) szervez. 
Szakszervezet működik, programszervezést (pl. üdültetés, gyermektábor, egyéb programok), érdek- és jogi képviseletet igyekszik biztosítani. Szükség esetén és az adott keretek között segélyezést nyújt (pl. hitelválság miatt nehéz körülmények közé került katonák számára), valamint jogsegély-szolgálatot is biztosít.
Az alakulat végzi a tüzér-, a páncéltörő- és a harckocsizó kiképzést és részt vesz e fegyvernemek tisztjeinek felkészítésében is. A dandár harcoló alegysége a lövészzászlóalj és a harci támogató zászlóalj, amely magában foglalja a páncéltörő tüzérosztály és a harckocsi-zászlóalj alegységeit. Harcbiztosító alegysége a törzstámogató század, helyőrség-támogató alegységében pedig megtalálhatók az egészségügyi központ és a logisztikai zászlóalj javítóalegységei. Alárendeltségébe tartozik a szolnoki MH 25/88. Könnyű Vegyes Zászlóalj is.
A dandár főbb haditechnikai eszköze a BTR-80 páncélozott szállító-harcjármű, a T-72 közepes harckocsi, a 152 mm-es D-20 ágyútarack és a Konkursz önjáró páncéltörő rakéta.

2. Magyar Honvédség 86. Szolnok Helikopter Bázis – Szolnok
Időpont: 2009. március 30.
A 2007. március 1-jén létrehozott alakulat rendeltetése nemzeti, illetve nemzetközi válsághelyzet kezelésére bevetett csapatok légi szállítása, szárazföldi csapatok oltalmazása, harctevékenységének tűztámogatása a levegőből, valamint légi kutatás-mentés. Ebből fakadóan feladatai közé tartozik a repülőgép-vezetők és a repülő műszakiak kiképzésének biztosítása, készenléti szolgálatok teljesítése, harcászati légideszant-feladatok végrehajtásának támogatása, bel- és külföldi katonai és gazdasági célú légi szállítások végrehajtása, természeti csapások, ipari és környezeti katasztrófák következményeinek felszámolása. Nemzeti szintű feladat továbbá az objektum és a Szolnoki Repüléstörténeti Kiállítóhely fenntartása, a katonai repülők hagyományainak ápolása is.
A nemzetközi kapcsolatokat a hatályos honvédelmi miniszteri utasítások, valamint a vezérkar kétoldalú és multilaterális együttműködési terveiben foglaltak szabályozzák. A kapcsolatok az esetenként kijelölt állománynak más országok katonáival együttesen végrehajtott kiképzési programjai, közös gyakorlatokon való részvétel, kölcsönös látogatások, tapasztalatcsere során erősödnek. A nemzeti feladatokon túl a NATO-csatlakozás óta természetesen szövetségi feladatok is hárulnak az alakulatra (a felajánlott erők, eszközök felkészítése, részvétel NATO-, ENSZ-, EBESZ-missziókban).
A létszámadatok szerint ennél az alakulatnál is vannak betöltetlen helyek (1272 feltölthető hely van, 130 üres beosztás). Az állomány 19 %-a nő. A túlszolgálat nem annyira számottevő, mint más egységeknél, azonban az ellentételezés itt is pénzben történik.
Tábori lelkészi szolgálat működik egy katolikus pap és egy református lelkész részvételével. A bázison van önálló imaszoba és istentiszteleteket is tartanak (főként egyházi ünnepeken).
A képzés fontos kötelezettség, különös tekintettel a speciális feladatra, a repülőgép-vezetői állomány utánpótlásának hazai biztosítására. Erre a célra kiképzőszázadot állítottak fel, amelyet a Kanadában folytatott pilótafelkészítéshez (NATO Flying Training in Canada) is alkalmaznak előképzés céljából.
Egészségügyi szolgáltatás működik a bázis területén, de az épületek erősen felújításra szorulnak. 
A panaszok benyújtására alaki szabályok nem vonatkoznak, ugyanakkor a Szolgálati Szabályzatban meghatározott úton kerülhet rá sor. Többnyire szolgálati jogviszonnyal összefüggő döntéseket, mulasztásokat kifogásolnak vagy missziós járandóság elszámolásával kapcsolatosak a beadványok. A parancsnok tájékoztatása szerint körülbelül ötven fegyelmi ügy volt, ezek közül egy sem kiemelt fegyelemsértés miatt indult (pl. öltözékbeli hiányosságok, gépjármű menetokmányának hiányos vezetése).
A laktanya rekonstrukciós program keretében több épületet felújítottak, több azonban még felújításra szorul. Sportlétesítmények, uszoda, könyvtár a bázison belül elérhető és a katonák számára térítésmentesen használható.
Az alakulat feladatait egy szállítóhelikopter zászlóaljjal (MI-8 és MI-17 közepes szállítóhelikopterek), egy harcihelikopter zászlóaljjal (MI-24 harci helikopterek) és egy kiképzőrepülő századdal (JAK-52 repülőgépek) látja el.
Fontosnak tartom megjegyezni, hogy a parancsnoki állomány tájékoztatója közben – a helyszíni vizsgálatot végző munkatársaim számára váratlanul – az Összhaderőnemi Parancsnokság négy beosztottja csatlakozott a bázis parancsnoki állománya és munkatársaim között folytatott megbeszéléshez. Az Összhaderőnemi Parancsnokság tisztjei biztosították munkatársaimat arról, hogy megjelenésük segítő jellegű és az eredményes együttműködést célozza, ugyanakkor elgondolkodtató, hogy a helyszíni bejárást, illetve az adott alakulat tagjaival folytatott kötetlen párbeszédet mennyiben segítette elő a jelenlétük. 

3. Magyar Honvédség Központi Kiképző Bázis – Szentendre
Időpont: 2009. április 28.

A Magyar Honvédség Központi Kiképző Bázisának feladata 
a./ a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetem tiszti, és az MH Kinizsi Pál Tiszthelyettes Szakképző Iskola tiszthelyettesi hallgatóinak alapkiképzése; 
b./ a szerződéses legénységi állomány alapkiképzése, valamint előmeneteli, át- és továbbképzése; 
c./ a repülőgép-vezető jelöltek rövidített alapkiképzése; tartalékos-, önkéntes tartalékos-képzés; 
d./ nem katonai oktatási intézményekben végzett tiszthelyettesek tanfolyamrendszerű felkészítése; 
e./ rajparancsnoki képzés. 
Ezeken a képzéseken túl feladatai közé tartozik továbbá a katasztrófavédelmi feladatok ellátása, módszertani felkészítések, békefenntartó felkészítés, illetve részvétel.
A szentendrei bázison kívül ide tartozik még egy négy szektoros gyalogsági lőtér Izbégen, valamint egy harcászati gyakorlótér Csobánkán. A vizsgálatot végző munkatársaim az összes helyszínt felkeresték.
Az állomány feltöltöttsége 47%-os. Tiszti, tiszthelyettesi státuszok nincsenek feltöltve, illetve a karbantartók száma is jelentősen lecsökkent. A létszámhiány miatt gondot jelent a szabadságok kiadása, főként a speciális szakértelmet igénylő beosztásoknál (pl. harckocsivezető). A kiképzőkre nézve problémaként jelölték meg, hogy a kiképzési célú tűzszerész tevékenységre nem jár tűzszerész-pótlék. Újabb hiányt generál, hogy a kiképzők egy része nyugdíj mellett dolgozik, de az új szabályozás értelmében erre a továbbiakban nem lesz lehetőség.
A tiszthelyettesi képzésben felmerülő nehézségként jelezték, hogy a szakközépiskola törvényességi felügyeletét a jegyző látja el, így a pedagógiai program, tanterv az ő jóváhagyásán múlik.
Az infrastruktúra a szentendrei bázison megfelelő, eltekintve egy legénységi elhelyezési körleti épülettől, amelynek felújítása évek óta nem történik meg. A csobánkai elhelyezési körülmények ugyanakkor nem mondhatók jónak.11 Ételmelegítésre nincs lehetőség, a mosogató rossz állapotban van. A vizesblokk állapota ugyancsak nem kielégítő, a bojler nem elegendő kapacitású; felújítására csak részben került sor, tartalék-keretből. Az elhelyezés faházakban történik, emeletes ágyakkal; ezek tisztasági festését elvégezték, de további felújításra lenne szükség. A tantermek nyílászárói cserére szorulnak (ablakkeretek kifordulva), több helyen balesetveszélyesek. Mosógépek a körletben nincsenek, a karbantartási eszközök hiánya is problémát okoz. Az izbégi gyalogsági lőtér kiszolgáló létesítményei ugyancsak rossz állapotban van.
A szolgálati panaszok száma nem számottevő, azokat a rendes szolgálati úton adják be és intézik. Több esetben a járandóság kifizetését hiányolták (készenléti pótlék, tűzszerész-pótlék).

4. Toborzó és Érdekvédelmi Központ – Székesfehérvár
Időpont: 2009. szeptember 30.
A helyszín kiválasztását az indokolta, hogy 2007. január 1-jétől kezdte meg működését a Magyar Honvédség Kelet-Magyarországi és Nyugat-Magyarországi Hadkiegészítő Parancsnokság, alárendeltségükben Toborzó és Érdekvédelmi Központokkal valamint Toborzó és Érdekvédelmi Irodákkal. A struktúraváltással jelentős létszámcsökkentés is együtt járt (53%), ugyanakkor minden megyeszékhelyen maradt egy toborzó és érdekvédelmi iroda.
A Toborzó és Érdekvédelmi Központ vizsgálata során munkatársaim a toborzás feladatát, szervezetrendszerét, a toborzóirodák működésének tapasztalatait tekintették át.
A hadkiegészítő parancsnokságok feladata békeidőben a toborzás, az érdekvédelem és a katonai igazgatás. A toborzóközpont feladata továbbá, hogy békétől eltérő helyzetben (megelőző védelmi helyzet vagy rendkívüli állapot) a sorozást bonyolítsa.
A toborzás elsődleges prioritása a szerződéses legénységi állomány toborzása, ezen belül a harc- és gépjárművezetői beosztások feltöltése, pilóta-utánpótlás biztosítása. Fő céljuk tehát, hogy a személyi állományt biztosítsák toborzással, illetve a katonai tanintézetek beiskolázási létszámának biztosításával (ennek elősegítésére van a „Hadipróba” középiskolásoknak szervezett rendezvénysorozat is).
A toborzási folyamat során először elbeszélgetnek a toborzók a jelöltekkel, megadva a döntéshez szükséges információkat (ezekről szórólapokon, egyéb írásos anyagokon keresztül is lehet tájékozódni), aztán katonai, nemzetbiztonsági vizsgálat következik, majd a rendőrségi nyilvántartás lekérdezése, ezután egészségügyi és fizikai alkalmassági vizsgálat, végül egy bizonyos katonai szervezethez való kiközvetítés. 
A toborzóközpontban elmondták, hogy bizonyos beosztások nehezen tölthetők fel, mert speciális nemzetbiztonsági átvizsgálás szükséges hozzájuk vagy különleges szaktudást (nyelvismeretet, szakismeretet, jogosítványt) igényelnek. Általános problémát jelent, hogy az alapfizetés alacsony. A központ tájékoztatása szerint a gazdasági válság hatására megnőtt a jelentkezők száma, valamint a válságnak megtartó hatása is van, ugyanakkor az várhatóan csak átmeneti, és a fluktuáció feltehetően a jövőben is folytatódik majd. Megtartó erőt jelenthetne a lakhatási támogatás bővítése, szélesítése is. A nőkkel kapcsolatos foglalkoztatási problémaként jelezték, hogy az alakulatok nem mindig fogadnak szívesen nőket, mert szerződéses állományban a nő szülési szabadságának egy része alatt nem tölthető be a beosztása. Bizonyos rendvédelmi zászlóaljaknál pedig fizikai okok miatt (pl. mentesítő készlet súlya) nem lehet növelni a nők arányát.
Az érdekvédelmi tevékenység körébe tartozik a különböző rendezvények szervezése és támogatása, kegyeleti tevékenység színvonalas végrehajtása (temetkezési költségekhez való hozzájárulás, koszorúzások stb.), együttműködés a nyugdíjas klubokkal, szervezetekkel, látogatások, segélyezés stb.
A katonai igazgatás keretében adatbázisok, nyilvántartások átvétele és aktualizálása folyik, további feladat a részvétel a védelmi igazgatási szervek és az önkormányzatok honvédelmi felkészítésében.

5. 12. Arrabona Légvédelmi Rakétaezred – Győr
Időpont: 2009. december 8.
Az ezredet a honvédelmi miniszter 2007. március 1-jei hatállyal alapította, megszüntetve a 12. Arrabona Légvédelmi Rakétadandárt. Az ezred a Honvédség egyetlen légvédelmi rakéta fegyvernemi katonai szervezete; fő feladata kijelölt tűzalegységeivel a Légierő egyéb erőivel, más katonai szervezetekkel, továbbá a szövetséges erőkkel együttműködve, a NATO Integrált Légvédelmi Rendszerében a kijelölt katonai objektumok és kiemelt fontosságú ipari-energetikai létesítmények, valamint a szárazföldi csapatok meghatározott csoportosításainak légvédelmi rakéta oltalmazása. Békeidőszakban – a fenti feladatokra való felkészülés céljából – kiképzést folytat.
A város határában, Győr-Likócson elhelyezkedő, 1976-ban átadott objektum közelében gyalogsági lőtér működik. Szálláslehetőség a város különböző pontjain szolgálati lakásokban, szállókon és albérletekben biztosított. A szolgálati lakások honvédségi, illetve önkormányzati kezelésben vannak.
A szervezetben parancsnokság, törzs, vezetési zászlóalj, két légvédelmi rakétaosztály, logisztikai zászlóalj és egészségügyi központ működik.
A közelmúltban adták át a minden igényt kielégítő felújított javítóműhelyt. Az infrastruktúra megfelelő, ami nyilvánvalóan annak is betudható, hogy az objektum 1973. és 1976. között épült.
2006-ban nyílt meg a Kőrösi Sándor Főhadnagy Oktatási Központ, amelyben 20 tanterem és egyebek mellett a Mistral rakétarendszer szimulátora is található. A csapatmúzeumban és az oktatási központ névadójának, valamint Szent Borbálának, a tüzérek védőszentjének emlékszobájában színvonalas kiállítás tekinthető meg.
A feltöltöttség tiszti és tiszthelyettesi állománykategóriában magasnak mondható (85, illetve 90 %), a legénységnél viszont jelentős, közel 100 fős (280-ból 189 meglévő) létszámhiány mutatkozik. Az ezrednél magas, mintegy 40%-os a szerződésesek aránya. Az ezred teljes létszámának 15-20%-a nő, jelenleg 141 teljesít szolgálatot, jelentős részük zászlós/tiszthelyettes (105 fő), legénységi állományba 23-an tartoznak, a tiszti/főtiszti állománykategóriába pedig 13-an. Magas a nők aránya (2/3-ad) a közalkalmazotti kategóriában. A szerződéses nők száma 35.
Az alkalmazott rendszerek tekintetében a volt Szovjetunióban kifejlesztett, de modernizált eszközök, valamint új beszerzések egyaránt megtalálhatók.

A kérdőívek kiértékelése
A kérdőív a honvédség ombudsmani vizsgálatának egyik speciális módszere volt. A kitöltés eldöntendő kérdés esetén a megfelelő válasz (igen – nem) aláhúzásával, egyéb kérdés esetén szöveges válasz beírásával, vagy minősítést kifejező szám (5: kiváló, 4: jó, 3: közepes, 2: elégséges, 1: elégtelen) megjelölésével történt. Négy vizsgálati helyszínen összesen 57 fő töltötte ki a kérdőíveket, 42 szerződéses állományú katona és az MH Kinizsi Pál Tiszthelyettes Szakképző Iskola 15 hallgatója.
A toborzók munkáját a megkérdezettek többsége jónak értékelte, válaszaik szerint a tájékoztatás kielégítő és elégséges volt. Szerződéses katonaként helyzetüket megfelelőnek ítélték. A külszolgálattal kapcsolatban megállapítható, hogy a külszolgálat vonzó, a kérdésre válaszoló szerződéses katonák közel háromnegyede szívesen venne részt misszióban. Azok, akik a kérdésre nemmel feleltek, egy kivétellel 33 évnél idősebbek. A hallgatók közül pedig még magasabb volt azoknak az aránya, akik igennel válaszoltak: a 15 hallgató közül 14 menne külföldre. 
Az elöljárói bánásmóddal kapcsolatban súlyos kifogás nem merült fel, azt általában jónak értékelték. Panasz-előterjesztéssel a szerződéses katonák egynegyede már élt, közülük 20 % volt elégedetlen. A szerződéses katonák 90 %-a nem tart attól, hogy panasz benyújtása miatt retorzió érheti, ezzel szemben a hallgatók egyharmada gondolja, hogy a panasz benyújtása rá nézve negatív következményekkel járna. Érdekképviseleti szervhez a megkérdezettek kis hányada fordult, ezek közül ötven százalék érezte eredményesnek a segítségnyújtást. Az egészségügyi szolgálatot a szerződésesek többsége igénybe vette és közülük csupán 1 fő nyilatkozott úgy, hogy nem volt elégedett. Hasonló arányban fordultak az egészségügyi szolgálathoz a hallgatók is, a 12-ből 10-en elégedettek voltak. A szabad vallásgyakorlással kapcsolatosan egy szerződéses katona gondolta úgy, hogy az számára nem biztosított, a kérdésre nem válaszolók száma viszonylag magas, 7 fő volt. A laktanyai elhelyezést a katonák általában jóra értékelték.  A túlszolgálat ellentételezését a szerződéses válaszadók mintegy háromnegyede megfelelőnek gondolja.
A kérdőívek kiértékelése részletesen az 1. számú mellékletben olvasható.

Az érintett alkotmányos jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
– az élethez, emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.”)
– lelkiismereti és vallásszabadsághoz való jog (Alkotmány 60. § (1)-(2) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságára. Ez a jog magában foglalja a vallás vagy más lelkiismereti meggyőződés szabad megválasztását vagy elfogadását, és azt a szabadságot, hogy vallását és meggyőződését mindenki vallásos cselekmények, szertartások végzése útján vagy egyéb módon akár egyénileg, akár másokkal együttesen nyilvánosan vagy magánkörben kinyilváníthassa, vagy kinyilvánítását mellőzze, gyakorolhassa vagy taníthassa.”)
– a véleménynyilvánítás szabadsága (Alkotmány 61. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze.”)
– a hátrányos megkülönböztetés tilalma és az esélyegyenlőség követelménye (Alkotmány 70/A. § (1) és (3) bekezdés: „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.”)
– a művelődéshez, oktatáshoz való jog (Alkotmány 70/F. § (1)-(2) bekezdés: „A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot. A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.”)

Megállapításaim
Hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. A (2) bekezdés értelmében az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
Az Obtv. 29. §-a meghatározza a hatóság fogalmát; a 29. § (1) bekezdés c) pontja értelmében a Magyar Honvédség hatóságnak minősül.

A vizsgálat érdeme tekintetében
Az országgyűlési biztos – amint erre már több jelentésemben is felhívtam a figyelmet – egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alkotmányban kapott mandátumának. Az ombudsmani intézmény kialakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa vizsgálatai során következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazza az alapjogok korlátozásának alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.12
A kialakított, preventív jogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat13 szerint – tekintettel az alapvetően eltérő jellegű vizsgálatra és jogi következményekre – az állampolgári jogok országgyűlési biztosa felhatalmazása keretei között marad abban az esetben, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalbóli eljárás keretében – a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében – áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi a jogalkotó irányába a normaszöveggel kapcsolatos alkotmányossági aggályokat. Az ombudsman-intézmény egyik jellegadó sajátossága az, hogy az országgyűlési biztosnak szabadsága van saját feladata, hatásköre (így a hatásköri határok) értelmezésében, a legalapvetőbb jogállami alkotmányos érték, az emberi jogok védelmének érdekében.
Jelentésemben azt tekintettem át, hogy a Magyar Honvédség hivatásos, valamint szerződéses állományú katonáinak alapjogai – élethez és emberi méltósághoz való joga, véleményszabadsága, lelkiismereti és vallásszabadsága, művelődéshez való joga – megfelelő módon érvényesülnek-e, a hatályos szabályozás és gyakorlat összeegyeztethető-e az egyenlő bánásmód, valamint a jogbiztonság követelményével. Az átfogó vizsgálat keretében tartott helyszínbejárások során munkatársaim tanulmányozták az állomány élet- és munkakörülményeit, a helyszíni vizsgálatokból, megbeszélésekből leszűrhető tapasztalatokat vetették össze a Honvédelmi Minisztériumtól kapott tájékoztatással, valamint a hatályos jogszabályi rendelkezésekkel. 
Az ombudsmani vizsgálati lehetőség jogi és erőforrásbeli határaiból adódóan, a vizsgálat során a jelentős mennyiségű, a Honvédséggel, a hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásával foglalkozó joganyagból csak a legfontosabb, alapjogi szempontból releváns rendelkezéseket tekintettem át. Álláspontom szerint, pozitív fejleményként értékelhető, hogy a hivatalból elrendelt, átfogó vizsgálatom megindítását követően több, átfogóbb jellegű panasz érkezett hivatalomhoz (így például a szolgálati viszony méltatlanság címén történő megszüntetésének eljárásával vagy a szolgálati panasz kezelésének gyakorlatával kapcsolatosan), amelyek esetében különálló vizsgálatokat rendeltem el.
A jelentés összeállításakor a következő elvi alapjogi, alkotmányos alapvetéseket kiemelten vettem figyelembe: 
1./ a fegyveres szervek speciális feladatából, alkotmányos jogállásából, rendeltetéséből, természetéből adódó sajátosságok, korlátozások;
2./ az önkéntesen vállalt, személyes döntésen alapuló hivatásos, szerződéses jogviszony megléte.
Az Alkotmány 40/A. § (1) bekezdése alapján a Magyar Honvédség alapvető kötelessége a haza katonai védelme és a nemzetközi szerződésből eredő kollektív védelmi feladatok ellátása. 
Az Alkotmány 40/B. § (4) bekezdése továbbá arról is rendelkezik, hogy a Magyar Honvédség hivatásos állományú tagjai nem lehetnek tagjai pártnak, és politikai tevékenységet nem folytathatnak.
A Magyar Honvédség szigorú hierarchikus rendszerben felépülő szervezet, ahol a hivatásos, szerződéses katonák kötelesek engedelmeskedni az elöljáró parancsainak. A Hjt. 3. § (2) bekezdése alapján az állomány tagja a szolgálati viszonyból fakadó kötelmeit – a Honvédség rendeltetés szerinti feladatainak megvalósítása érdekében – önkéntes vállalás alapján, szigorú függelmi rendben, életének és testi épségének kockáztatásával, egyes alapjogai korlátozásának elfogadásával teljesíti. Ugyancsak az önkéntességet emeli ki a Hjt. 41. § (1) bekezdése, amikor meghatározza, hogy a szolgálati viszony önkéntes jelentkezés alapján azzal a 18. életévét betöltött, de 47 évesnél nem idősebb, cselekvőképes, […] magyar állampolgársággal rendelkező személlyel létesíthető, aki a szolgálatra egészségi, pszichikai és fizikai szempontból alkalmas, és elfogadja egyes alkotmányos jogainak e törvény szerinti korlátozását.
A Hjt. 14. § (1) és (2) bekezdése szerint ugyanakkor az állomány tagja alapvető jogainak a szolgálati viszonnyal kapcsolatos korlátozása nem okozhat az elérni kívánt törvényes érdekkel nyilvánvalóan aránytalan hátrányt. Több lehetséges és alkalmas korlátozás közül azt kell választani, amely az eredmény biztosítása mellett a korlátozással érintettre a legkisebb sérelemmel jár. A Hjt. részletes indoklása kiemeli, hogy a hivatásos és szerződéses szolgálatteljesítés nyomatékos feltétele a törvényben meghatározott jogi korlátok eltűrése. Különös jelentőséggel bír azonban e korlátozások mértéke, ezért követelmény, hogy a jogkorlátozás ne okozzon az elérni kívánt érdekkel nyilvánvalóan aránytalan hátrányt. A Hjt. III. fejezete részletesen meghatározza az állomány tagjainak egyes alapvető jogai (személyes szabadság, véleményszabadság, gyülekezési és egyesülési jog, lelkiismereti- és vallásszabadság) gyakorlására vonatkozó szabályokat, a katonák alapjogainak az átlagosnál kiterjedtebb korlátozásait.
Az Alkotmánybíróság már a működése kezdeti éveiben elismerte, hogy „a szolgálati rend megtartásához fűződő érdek a sajátos katonai függelmi viszonyok közepette tilalmakat indokolhat, amelyek a katonának a szervezeten belüli közösségi magatartására vonatkoznak.” Az AB szerint a speciális katonai életviszonyok körében e fokozott veszélyt jelentő magatartások megelőzése is indokolhat korlátozó szabályokat: a katonai szolgálati rend és a függelmi viszonyok elleni csoportos szembeszegülés kizárására és megelőzésére rendelt tilalmak azonban nem terjedhetnek odáig, hogy az érintett jog alapvető rendeltetésének érvényre juttatását meggátolják.”14 A katonai szolgálatot teljesítők esküszövegének alkotmányosságával foglalkozó AB határozat indokolása szerint: „amikor az állam a honvédelmi kötelezettség keretében végső esetben élete feláldozását is megköveteli a fegyveres szolgálatot végző katonától, nem az élettől és az emberi méltóságtól való állam általi, bizonyosan bekövetkező megfosztásról van szó. Az eskü szövegében az élet feláldozásának kockázatát vállalja a katona.”15
Az Alkotmánybíróság – a hozzá érkező panaszok alapján – 2004-ben átfogóan vizsgálta a hivatásos és szerződéses katonák jogállására vonatkozó törvényi szabályozást. Az AB határozat kiindulópontja az volt, hogy „a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjának szolgálati viszonya keretében végzett számos tevékenysége az életre és a testi épségre nézve jelentős kockázati tényezőket hordoz magában.” A testület szerint „a szolgálattal együtt járó kockázatok – önként történő – elfogadása megkerülhetetlenül magában foglalja annak lehetőségét is, hogy a kötelezettségek teljesítése során a fegyveres szerv tagja életét veszti, vagy testi épsége sérül.”  Az alkotmánybírósági érvelés alapján „az Alkotmány több rendelkezése is az állam kötelezettségévé teszi, hogy fellépjen az alkotmányos alapértékek érvényesítése érdekében, illetőleg hogy elhárítsa az alkotmányos intézmények elleni támadásokat.” Az Alkotmánybíróság szerint „ez a kötelezettség nyilvánvalóan csak úgy teljesíthető, ha megfelelő lehetőségek állnak az állam rendelkezésére ahhoz, hogy ha ez indokolt, az erre a célra fenntartott fegyveres testületek tagjaitól megkövetelhesse: akár életük és testi épségük kockáztatásával is teljesítsék azt a rendvédelmi feladatot, melyre élethivatásszerűen vállalkoztak. […] Ezért alkotmányossági szempontból általánosságban nem kifogásolható, hogy a rendvédelmi szervek egyes kategóriáitól a törvény megkövetelje az élet és a testi épség kockáztatását.”16
Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján tehát általánosságban elmondható, hogy a haza védelmének, a Honvédség alkotmányos feladatának ellátása érdekében a hivatásos, szerződéses katonák alapjogai – általuk önkéntesen vállalt módon – jelentősebb korlátozást szenvedhetnek, e korlátozások esetében más jellegű alkotmányos mérce érvényesül. A szolgálati feladat zavartalan ellátása érdekében, a sajátos függelmi rend biztosítása érdekében tehát szükséges lehet az alapjogok kiterjedtebb korlátozása.
Lényeges követelmény ugyanakkor, hogy valamennyi – az átlagostól eltérő szintű – alapjog-korlátozást világos és egyértelmű törvényi szabályozásnak kell tartalmaznia, és a korlátozásnak kapcsolódnia kell a szolgálati viszonyhoz, annak ellátásához, továbbá az adott alapvető jog lényeges tartalma sem sérülhet. Más megítélés alá eshetnek például a hivatásos, szerződéses katonák magánszféráját, személyes – a szolgálati viszonnyal közvetlenül össze nem függő – döntéseit érintő korlátozások. Szó sincs tehát arról, hogy a korlátozásnak ne lennének határai, de ezek vizsgálata speciális szempontok bevitelét igényelheti (például vizsgálható, hogy az adott, általánosabb jellegű vagy specifikus korlátozás szükséges-e a szolgálati feladat ellátásával kapcsolatban). Az Alkotmánybíróság szerint további szempont, hogy milyen helyzetben kerül sor a korlátozásra, pl. egyértelműen más megítélése van annak, hogy a parancs kritizálására – annak habozás nélküli végrehajtása helyett – fegyveres konfliktusban, veszélyhelyzetben vagy „normális viszonyok” között került sor.
Az Alkotmánybíróság alkotmányellenesnek találta a hivatásos szolgálati viszonyban álló személyek házasságkötéséhez szükséges formális parancsnoki engedélyre vonatkozó előírást. Az AB szerint a parancsnoki engedély házasságkötési előfeltételként való rögzítése olyan korlátozás, amely az alapjog (az emberi méltósághoz való jogból levezetett házasságkötési szabadság) lényeges tartalmának sérelmét jelentette ezért a törvényi rendelkezést megsemmisítette.17
Ahogyan arra jelentésemben már utaltam, az Országgyűlés 2004 novemberében a kötelező sorkatonai szolgálatot, az általános hadkötelezettséget a békeidőre vonatkozóan egyhangú döntésével, 136 év után eltörölte. A hatályos Hvt. 5. § (2) bekezdésének megfelelően így a Magyar Köztársaság területén lakóhellyel rendelkező, nagykorú magyar állampolgárokat személyes honvédelmi kötelezettségként csak megelőző védelmi helyzet és rendkívüli állapot idején terheli hadkötelezettség, rendkívüli állapot idején pedig honvédelmi munkakötelezettség, valamint polgári védelmi kötelezettség teljesítése. Álláspontom szerint az önkéntesen vállalható, hivatásos vagy szerződéses szolgálati viszonyra való átállással alapjogi szempontból minőségileg más helyzet állt elő, mint a kötelező sorkatonai szolgálat működése alatt, ebből következően az ombudsmani vizsgálat is részben a korábbiaktól eltérő szempontrendszert, munkamódszert követett. Az önkéntesen vállalt, személyes döntésen alapuló alapjog-korlátozás esetében (hivatásos, szerződéses jogviszony) az alapjogi konfliktus eredendően nem az állampolgárok hadkötelezettség (mint alapvető alkotmányos kötelezettség) és a katonák alapvető jogai között alakul ki, ahogyan a kötelező sorkatonai szolgálat során.
A hivatásos, szerződéses állomány tagjai esetében ezzel szemben kérdésként merül fel, hogy a szolgálat ellátásához kapcsolódó, a jogviszony jellegéből következő, tudatosan és önként vállalt – a törvényben meghatározott elvi keretek közötti – korlátozásokon túlmenő, egyedi vagy tendenciózus alapjogsérelem előfordul-e a gyakorlatban vagy az alacsonyabb szintű szabályozásban. Érdemes utalni arra is, hogy az átlagosnál nagyobb jelentősége van ezen a területen az állam pozitív alapjogvédelmi feladatainak, így különösen az életvédelmi kötelezettségéből következő megfelelő élet és munkakörülmények meglétének, az egyenlő bánásmód követelménye betartásának, a lelkiismereti- és vallásszabadság biztosításának, vagy éppen a szankciórendszer arányosságának. Hivatalbóli vizsgálatom során ezért – amellett, hogy igyekeztem informálódni, átfogó képet kapni a Magyar Honvédség állapotáról, a kötelékébe tartozó hivatásos és szerződéses katonák jogi helyzetéről – áttekintettem azt is, hogy az állam a katonák vonatkozásukban megfelelően eleget tesz-e az alkotmányos alapjogvédelmi kötelezettségeinek.

I. A Magyar Honvédség létszáma, szervezete
A Hvt. 47. § (1) bekezdésének c) pontja szerint „Az Országgyűlés állapítja meg a Honvédség részletes bontású létszámát, fejlesztésének főbb haditechnikai eszközeit és az éves költségvetési törvényben biztosítja az ezekhez szükséges anyagi forrásokat.”
A Magyar Honvédség hosszú, valamint középtávú átalakításának irányairól és létszámáról szóló 88/1995. (VII. 6.) OGY határozat előírta, hogy a honvédség békelétszáma 1998 végére nem lehetett több mint 60 ezer fő. A határozat a létszámon belül az alábbi arányok megközelítését tartotta szükségesnek: tisztek 15%, tiszthelyettesek 18%, közalkalmazottak 13%, ezzel egyidejűleg a legénységi állományon belül növekedjen a szerződéses katonák száma, a honvédség hadi létszáma pedig a békelétszámnak mintegy háromszorosa legyen.
A fenti OGY határozat végrehajtása érdekében az Országgyűlés a Honvédség állománytábla szerinti békelétszámát az alábbiak szerint állapította meg: 1995. december 31-én 81266 fő, 1996. december 31-én 69812 fő.18
A fegyveres erők részletes bontású létszámáról szóló 124/1997. (XII. 18.) OGY határozat a Magyar Honvédség rendszeresített személyi állományának létszámát békében 58820 főben maximálta, e létszámot 1998. április 30-ig kellett elérni.
Az Országgyűlés a Magyar Honvédség hosszú távú átalakításának irányairól szóló 61/2000. (VI. 21.) OGY határozatban előírta, hogy a békelétszám legfeljebb 45000 fő legyen és a rendszeresített háborús létszám a korábbinál nagyobb mértékben közelítsen a békelétszámhoz.
A 124/1997. (XII. 18.) OGY határozat módosítása következtében a békelétszámnak 2001. december 31-ig 42900 főre kellett csökkennie.
A Magyar Honvédség hosszú távú fejlesztésének irányairól szóló 14/2004. (III. 24.) OGY határozat a honvédelmi tárca összlétszámát békeidőben 40000 főben maximálta.
Az Országgyűlés 2007-ben a Magyar Honvédség részletes bontású létszámáról szóló 106/2007. (XII. 6.) OGY határozatban a létszámot 23950 főben állapította meg, majd 2008-ban 1000 fős növelésről határozott, ezzel 2008. december 1-jei hatállyal 24950 főre emelkedett a honvédség maximális létszáma.
A HM rendelkezésemre bocsátott tényleges létszámadatai szerint, 2003-ban az összlétszám 33124 fő volt, 2008-ra ez a szám több mint 20 százalékkal csökkent (25601). Az egyes állománycsoportok tekintetében a vizsgált időszakban jelentős különbségek mutatkoznak: amíg a polgári alkalmazottak száma csak minimálisan csökkent (7361-ről 7122-re), addig a katonai állománynál a csökkenés majdnem 30%-os (25763-ról 18479).
Összességében megállapítható, hogy a Honvédség rendszerváltás idején irányadó közel 100 ezres békelétszáma az elmúlt 20 évben folyamatosan, napjainkra mintegy ¾-ével csökkent.
A honvédelmi miniszter a Magyar Köztársaság Kormányának az ország honvédelmi feladatai végrehajtásáért, valamint a Magyar Honvédség irányításáért és vezetéséért felelős szakminisztere. A miniszternek közvetlenül alárendelt Honvéd Vezérkar főnöke vezeti a Honvéd Vezérkart és a Magyar Honvédség hadrendjébe tartozó katonai szervezeteket, szolgálati elöljárója a vezetése alá tartozó szervezetek teljes személyi állományának, az alárendeltségébe tartozó katona és köztisztviselői állomány felett gyakorolja a munkáltatói jogokat.
A szervezeti változtatások közül ki kell emelni az MH Összhaderőnemi Parancsnokság megalakítását, a hadrendi elemek számának több mint 50%-os csökkenését és a háttérintézményi struktúra jelentős átalakulását.
A Hvt. értelmében a Honvédség tényleges katonai állományába tartoznak a hivatásos, a szerződéses, a szolgálatot teljesítő önkéntes tartalékos katonák, a katonai felsőoktatási intézmény honvédségi ösztöndíjas, valamint szakképzésben részt vevő hallgatói, a katonai középfokú oktatási intézmény hallgatói és megelőző védelmi helyzet és rendkívüli állapot idején – a hadkötelezettség bevezetése után – a hadköteles katonák.
A haderő-átalakítás lényeges mozzanata az önkéntes tartalékos rendszer kialakítása. Az önkéntes tartalékos katonák meghatározott ideig, szerződés alapján vállalják a katonai szolgálatra rendelkezésre állást és a tényleges katonai szolgálatot. Az önkéntes tartalékos létszámot 2002-ben 6000 főben határozták meg, majd 2008-ban 4000 főre csökkentették. Ez a létszám jelenik meg az Országgyűlés 51/2009. (VI. 18.) számú, 2012. január 1-jén hatályba lépő határozatában is. Az önkéntes tartalékos szolgálat lényege, hogy az önkéntesek megtartják civil foglalkozásukat. Első alkalommal legfeljebb 25 napra, a továbbiakban a szerződésben foglalt időtartamra, évente legfeljebb 15 napra hívhatók be. Ezen felül az önkéntes tartalékos 3 évente, összesen legfeljebb 6 hónap tényleges szolgálatra is behívható. Fizetésüket, a költségtérítések, kedvezmények és támogatások mértékét a szerződéses katonákra vonatkozó szabályok szerint kell megállapítani. Ezen felül rendelkezésre állási díjra jogosult minden önkéntes, ennek összege a szerződés 1-2. évében évi 1 havi, 3-5. évében évi 2 havi, az 5. év felett évi 3 havi alapilletmény összegével egyenlő. A Honvédség 24950 fős jelenlegi létszáma nem tartalmazza a legfeljebb 4000 önkéntes tartalékos státuszt.
A Hvt. 47. § (1) bekezdésének b) pontja alapján az Országgyűlés határozza meg a Magyar Honvédség hosszú távú fejlesztésének irányait. A HM jelenleg a Magyar Honvédség további fejlesztésének irányairól szóló 51/2007. (VI. 6.) OGY határozat alapján végzi a haderő-átalakítás és fejlesztés feladatait.
A jelentés e pontjában is szükséges kitérni arra, hogy a helyszíni vizsgálatok során minden esetben felmerült az állomány létszámhiányból adódó nagyfokú leterheltsége.

II. A toborzás
2004. november 3-án – a sorozott hadsereg megszüntetésének több éves folyamata végeredményeként – leszerelt az utolsó sorkatona, azóta e nap az Önkéntes Haderő Napja.
A Hjt. 42. § (3) bekezdése szerint a Magyar Honvédség az állomány utánpótlása érdekében toborzó rendszert működtet. A Hvt. 60. §-a alapján a hadkiegészítő parancsnokságok ellátják a honvédség állományának toborzás útján történő kiegészítését. A katonai toborzás rendjét a 23/2002. (IV. 10.) HM rendelet állapítja meg.
A honvédelmi miniszter a 71/2009. (VIII. 19.) HM utasításban közzétett, 2009-2010. személyügyi évre vonatkozó humánpolitikai irányelvei között fő célkitűzésként szerepel a létszámhiányok csökkentése érdekében a toborzó rendszer működésének hatékonyabbá és célirányosabbá tétele mellett a haderő megtartó erejének és a belső kommunikációnak a javítása. Az utasítás a megtartó erő javítása érdekében a személyi állomány juttatási rendszerének lehetőség szerinti szinten tartását, a jelenlegi kompenzációs és ösztönző rendszer felülvizsgálatát, a toborzó rendszerrel és megtartó képesség erősítésével kapcsolatos további vezetői döntések előkészítését fogalmazza meg. A toborzásnak főleg a legénységi állomány pótlására kell koncentrálnia, a szerződéses legénységi állomány utánpótlásakor a szakképzettséggel, speciális képzettséggel, angolnyelv-ismerettel és gépjármű-vezetői jogosítvánnyal rendelkezők előnyben részesítésével. A katonai szervezeteknél kiemelt feladat a belső toborzás hatékonyságának javítása, külön figyelmet kell fordítani a szerződésben vállalt idő letelte előtt a hosszabbítás előkészítésére, a legénységi állománynál az optimális 8-10 év szolgálati idő elérése érdekében. Az utasítás a tiszthelyettesi állomány utánpótlását elsősorban a legénységi állományból belső toborzással kívánja megoldani, végül megjelenik a toborzó hálózat fejlesztésének elve is.
Amint arra a miniszteri válasz is utalt, a sorozott haderő megszűntetésével a katonai szolgálati jogviszony önként választott (élet)hivatássá vált, és már nem állami kényszerből fakad. A szükséges létszámú és természetesen megfelelő minőségi mutatókkal rendelkező személyi állomány biztosítása ebben a struktúrában egészen másféle feladatokat ró a Honvédségre. 
Megjegyzem, hogy a honvédségi tűzszerészek élet- és munkakörülményei tárgyában végzett vizsgálatról készült OBH 1259/2008. számú jelentésben kifejtettem, hogy a nagyfokú leterheltségre, a nem kiemelkedő szintű járandóságokra, valamint a lakhatás biztosításának hiányára is tekintettel, az állomány tagjainak megtartása és a toborzás nehézséget okoz. A jelenlegi állapot ennélfogva nem alkalmas a katonai hivatás vonzóbbá tételére.

A toborzás 2008. évi eredményei19
Tiszti és tiszthelyettesi állomány:
        Szükséglet   Jelentkezett   Felvételt nyert
Katonai felsőoktatás 				150 		624 		127
Tiszthelyettes képzés 				100 		334 		92
Pilótaképzés 					7 		257 		11

Legénységi állomány:
Feltöltetlen beosztási helyek 			Regisztrálva   Jelentkezett   Bevonult
1500-1700 					6641 		4032 		1302

A tanulmány szerint: „a toborzás a vele szemben támasztott mennyiségi követelményeket 2008-ban alapvetően teljesítette. A Magyar Honvédség – és tágabb értelemben a honvédelmi tárca – feltöltöttsége ennek ellenére korántsem nevezhető megfelelőnek, ami nem a toborzó rendszer működési hiányosságának, hanem a megtartóképesség csökkenésének, és az utóbbi évek nagymértékű személyi kiáramlásának következménye. A toborzás szervezeti és működési keretei mára kiépültek, de további fejlesztést igényelnek. Nem épült ki a katonai szerveteken belüli toborzás intézményrendszere, esetenként még mindig eltérő a toborzó szervezetek által felajánlott és a katonai szerveteknél tapasztalható élet- és munkakörülmények valósága.”

A vizsgálat részeként munkatársaim felkeresték a székesfehérvári Toborzó és Érdekvédelmi Központot. A parancsnok tájékoztatása szerint, 2008-ban 1603 fő jelentkezett, közülük 484 fő kötött szerződést (53 nő – 431 férfi), többségük középfokú végzettségű (alapfokú: 76, középfokú: 386, felsőfokú: 22). 2009-ben a helyszíni vizsgálat időpontjáig az 1894 jelentkezőből 590 fővel kötöttek szerződést (53 nő – 537 férfi), végzettség szerinti megoszlásuk hasonló az előző évihez (70-486-34 fő). Jelenleg a szerződéses legénységi állomány toborzása, ezen belül a gép- és harcjárművezetői beosztások feltöltése a fő feladat.
A szerződéses legénységi állományú katona illetménye honvéd rendfokozat esetén alig haladja meg a 100 ezer forintot, míg a szakaszvezetőé 130 ezer forint. Válság, nagyfokú munkanélküliség esetén az alacsony, de biztos jövedelem is vonzó lehet, gazdasági fellendüléskor azonban várható, hogy az érdeklődés alábbhagy, továbbá a korábban a Honvédséget választók is inkább a jövedelmezőbb civil szférában helyezkednek el.
A katonák feladataikat szigorú függelmi rendben, életük és testi épségük kockáztatásával, egyes alapjogaik korlátozásának elfogadásával teljesítik. Nem kétséges, hogy a pálya vonzóvá tétele és a megtartóképesség jelentős mértékben függ az illetménytől, egyéb juttatásoktól. Az alacsony kezdőfizetést ellensúlyozhatja, ha a szerződéses katonának reális esélye van arra, hogy belátható időn belül juttatásai számottevően megnőnek.
A cél, hogy a jelentkezők ne csak kényszerből az „amíg nincs jobb, ez is jó lesz” szemlélet alapján válasszák a Honvédséget. Ehhez az élet- és munkakörülmények javítása, kiszámítható előmeneteli, valamint versenyképes juttatási rendszer szükséges.
A toborzó szakembereknek az érdeklődők számára alapos és pontos tájékoztatást kell adni a szerződéses szolgálatról azért, hogy ne csak később, már szerződésesként szembesüljenek a szolgálat teljesítésének sajátosságaival, az illetmények, járandóságok rendszerével. A HM válasza utal a szervezetből azonnali hatállyal a próbaidő alatt kilépők magas arányára.
A már idézett, „A katonai toborzás hosszú távú irányelvei” című tanulmány pontos helyzetértékelést ad, világosan rámutat a nehézségekre és meghatározza a fő feladatokat.
A vizsgálat során kíváncsiak voltunk, hogyan minősítik a toborzók munkáját azok, akik a Honvédséget választották. A válaszadók közül a legtöbben jó osztályzattal értékelték a toborzókat, az átlag 3,61 volt.
Figyelemre méltó, hogy a szerződésesek számára vonzó a külszolgálat lehetősége, a válaszolók közel háromnegyede szívesen venne részt misszióban, ami a kihívás, a kaland mellett nyilvánvalóan a hazainál jóval magasabb juttatással magyarázható.
Alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem állapítok meg, azonban a Honvédség vonzóvá tétele és különösképpen megtartó képességének növelése érdekében a jelenlegi illetmény- és juttatási rendszer felülvizsgálatát javasolom.

III. A katonanők helyzete, az egyenlő bánásmód követelménye
Az Alkotmány a nők és férfiak egyenjogúságát külön nevesítve is biztosítja, amely szerint a Magyar Köztársaság biztosítja a férfiak és a nők egyenjogúságát minden polgári és politikai, valamint gazdasági, szociális és kulturális jog tekintetében.20 Ezen túlmenően az Alkotmánynak az egyenjogúságra vonatkozó általános szabályai – egyenlő munkáért egyenlő bér elve – természetesen a nők státusára is vonatkoznak.
Az Alkotmánybíróság a nemek közötti egyenjogúság megítélésében az „esélyegyenlőségi egyenjogúság” elvét követi, amely szerint a jognak a nők oldalán meglévő, alkati sajátosságok kiküszöbölésére kell törekednie. Az Alkotmány ugyanis a nők védelme érdekében pozitív diszkriminációt alkalmazó szabályok kialakítására ad felhatalmazást. Ez az alkotmányi felhatalmazás nyilvánvalóan a férfiak és a nők természeti, biológiai és fizikai különbözőségéből adódó eltérések elismerésén alapszik.21
Az Alkotmánybíróság szerint nem sértette a hátrányos megkülönböztetés alkotmányos tilalmát az a jogi helyzet, amelyben a törvényhozó a honvédelmi kötelezettség körébe eső részkötelezettség, a hadkötelezettség meghatározása során tekintetbe veszi a női nem sajátosságait.22
A honvédségen belül a nemi alapú diszkrimináció elkerülését, megelőzését kidolgozott jogszabályi háttér segíti elő. A Hjt. a férfiak és nők azonos bérezése elvének alkalmazására kibocsátott jogi előírások összehangolásáról szóló 75/117/EGK irányelvvel összeegyeztethető szabályozást tartalmaz23.
Ahogyan a minisztérium válaszában megfogalmazta, a katonanők helyzetét felügyelő, segítő, jelenleg működő intézményesített fórum kialakítására 2003 novemberében került sor. Ekkor ugyanis a honvédségnél szolgáló nők egyre növekvő számára tekintettel és nemzetközi kötelezettségvállalás24 teljesítése érdekében – az MH Esélyegyenlőséget Vizsgáló Bizottságot felváltva – megkezdte működését az MH Katonanői Bizottság. A testület tagjai a katonanők élet- és munkakörülményeit, járandóságaik, szociális juttatásaik alakulását vizsgálják, a felmerülő problémákat orvosolandó ajánlásokat fogalmaznak meg, gyűjtik a katonanők helyzetével kapcsolatos nemzetközi tapasztalatokat, javaslatokat tesznek azok alkalmazására. Az MH Katonanői Bizottság révén a minisztérium vezetése is értesül arról, hogy mely területeken kell beavatkozni a nőket érintő esetleges negatív folyamatokba.
A helyszíni vizsgálatok során valamennyi parancsnok alkalmat biztosított a vizsgálatban résztvevő munkatársaim számára az állományhoz tartozó katonanőkkel való személyes beszélgetés lefolytatására. A tapasztalatok alátámasztották a minisztérium válaszában foglaltakat, miszerint a nemrégiben – nemzetközi mintára – létrehozott MH Katonanői Bizottság megfelelően működik. 
A vizsgálat a katonanők helyzetével összefüggésben nem tárt fel olyan tényt, amely a diszkrimináció tilalmával összefüggésben alkotmányos visszásság gyanúját alapozta volna meg.

IV. A lelkiismereti és vallásszabadság érvényesülése
Az Alkotmány 60. §-a szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságára. Ez a jog magában foglalja a vallás vagy más lelkiismereti meggyőződés szabad megválasztását vagy elfogadását, és azt a szabadságot, hogy vallását és meggyőződését mindenki vallásos cselekmények, szertartások végzése útján vagy egyéb módon akár egyénileg, akár másokkal együttesen nyilvánosan vagy magánkörben kinyilváníthassa vagy kinyilvánítását mellőzze, gyakorolhassa vagy taníthassa. A Magyar Köztársaságban az egyház az államtól elválasztva működik.
Az Alkotmány tehát deklarálja, hogy a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a gondolat, a lelkiismeret és a vallás szabadságára. Kiterjeszti ugyanakkor a vallásszabadság hagyományos tartalmát a hit (meggyőződés) szabadságára: a vallásgyakorlás szabadsága mellett beleérti a negatív vallásszabadságot is, vagyis a meggyőződés kinyilvánítása mellőzéséhez való jogot, s tartalmazza a vallási gyülekezési és egyesülési szabadságot is. A három elem közül a vallásgyakorlás joga (a hagyományos kultuszszabadság) a legfontosabb; ez áll legközelebb a többi szabadságjoghoz is, sőt e tekintetben a vallásszabadság a kommunikációs alapjogok közé illeszkedik.25
A Honvédségen belül ezen szabadságjog tényleges érvényesülésének biztosítására külön figyelmet kellett fordítani a békeidejű sorkötelezettség idején a sorkatonák tekintetében, hiszen ők nem önként, hanem állami kötelezésre vállalták a katonai szolgálatot. A sorkötelezettség eltörlése óta a lelkiismereti meggyőződéssel össze nem egyeztethető katonai szolgálat problémája megszűnt, így a vizsgálat során azon túl, hogy a lelkiismereti szabadság, valamint a vallásgyakorlás szabadsága érvényesül-e, azt kellett vizsgálni, hogy az állam és egyház elválasztása ténylegesen megvalósul-e a Magyar Honvédségen belül is. Az állam vallási semlegességét kifejezetten előírja és garantálja az Alkotmány, amely szerint a Magyar Köztársaságban az egyház az államtól elválasztva működik. Az elválasztás elvéből következik, hogy az állam sem az egyházakkal, sem valamelyik egyházzal nem kapcsolódhat össze intézményesen; az állam nem azonosítja magát egyetlen egyház tanításával sem; továbbá, hogy az állam nem avatkozik be az egyházak belső ügyeibe, és különösen nem foglalhat állást hitbeli igazságok kérdésében. Mindebből következik, hogy az államnak az egyházakat egyenlőkként kell kezelnie.26
A honvédelmi miniszter válasza is tartalmazza, hogy a három azonos jogkörrel rendelkező szolgálati ág (Katolikus Tábori Püspökség, Protestáns Tábori Püspökség és Tábori Rabbinátus) az egyházak autonómiájának jegyében hierarchikusan nem tagolódik be a katonai szervezetek rendszerébe, lényegében önálló, és a Honvédelmi Minisztérium háttérintézményeként funkcionál. A 82/2006. (MK 94.) HM utasítással kiadott HM Szervezeti és Működési Szabályzata szerint a Szolgálat a HM államtitkárának felügyelete alatt áll, aki koordinálja a Szolgálat működési feltételeit érintő minisztériumi tevékenységet, döntést hoz a miniszter hatáskörébe tartozó ügyekben, kapcsolatot tart a magyarországi vallási felekezetek képviselőivel a katonák vallásgyakorlását és lelki gondozását, valamint a Szolgálat működését érintő kérdésekben. Emellett szervezeti kérdéseket rendez a Tábori Lelkészi Szolgálat felügyeletének szabályozásáról szóló 34/1995. (HK 21.) HM utasítás.
Az állam semlegessége a vallásszabadsághoz való joggal kapcsolatban nem tétlenséget jelent. Az állam kötelessége az alapvető jogok tiszteletben tartására és védelmére a vallásszabadsággal kapcsolatosan nem merül ki abban, hogy tartózkodik az egyéni jogok megsértésétől, hanem gondoskodnia kell a vallásszabadság érvényesüléséhez szükséges feltételekről is.27 A Szolgálat működésének alapvető jogi kereteit a Hjt. 25. §-a tartalmazza. Ennek értelmében az állomány tagja a szolgálati helyén a szolgálati kötelezettség teljesítésének sérelme nélkül vehet igénybe lelki gondozást, illetve vehet részt vallási szertartáson. A lelki gondozásra vagy a vallási szertartáson való részvételre azonban nem kötelezhető. A szolgálati helyen a lelki gondozást, illetve a vallás gyakorlását a Tábori Lelkészi Szolgálat biztosítja. A Tábori Lelkészi Szolgálat a miniszter által vezetett minisztérium közvetlen szerve. A tábori lelkész szolgálatát egyháza törvényei és előírásai szerint végzi. Tevékenysége során figyelembe veszi a katonai szervezet működési rendjét, a parancsnoknak ezzel kapcsolatos parancsait és intézkedéseit. A tábori lelkész a katonai szolgálatának tartalmával össze nem függő feladat ellátására nem kötelezhető. Szolgálati elöljárója, illetve szolgálati alárendeltje csak tábori lelkész lehet. Műveleti területen a vallásgyakorlás feltételeiről a Tábori Lelkészi Szolgálat vezetőivel egyeztetve a Honvéd Vezérkar főnöke gondoskodik.
A helyszíni vizsgálatok során szerzett tapasztalatok, valamint a Szolgálat munkatársaival folytatott beszélgetések alapján megállapítható, hogy a Szolgálat működésének feltételei az alakulatoknál biztosítottak, azt a parancsnokok az igényeknek megfelelően támogatják. A parancsnokok és a Szolgálat munkatársai közötti együttműködés jó, megoldatlan, alapjogi visszásság gyanújára okot adó körülményt egyik fél sem jelzett.
A Szolgálat működésének jogi kereteit még a lelkiismereti és vallásszabadságról, valamint az egyházakról szóló 1990. évi IV. törvény és a Tábori Lelkészi Szolgálatról szóló 61/1994. (IV. 20.) Korm. rendelet határozza meg. Ez utóbbi többek között kimondja az egyenlő bánásmód követelményét, deklarálja az egyház, azaz a Szolgálat és az állam, vagyis a Honvédség feladatainak szétválasztását, meghatározza a Szolgálat főbb feladatait. 
A miniszter válaszában foglaltakat a helyszíni vizsgálatokon a Szolgálat munkatársaival folytatott beszélgetések is megerősítették, amely szerint a békeidejű sorkötelezettség megszűnése, az önkéntes haderőre történt áttérés és a Magyar Honvédség szervezeti változásai hatással voltak a Szolgálatra is, ennek következményeként alapjaiban kellett átgondolni a tábori lelkészet tevékenységét. A NATO-hoz való csatlakozás óta a külföldi missziók tekintetében a lelkigondozás egyre nagyobb teret kap, amelyben a pszichológusok mellett a Szolgálat munkatársai, lelkészei vállalnak jelentős szerepet. Elmondásuk szerint a misszióba történő kiküldésre való felkészítésnek része a pszichés felkészítés is, a műveleti területeken a gyakorlatban is tényleges pszichés segítséget nyújtanak, ugyanakkor a misszióból hazatérők utógondozására már nincs szervezett lehetőség.
A honvédelmi miniszter válaszában ismertetett törvénymódosítás is annak köszönhető, hogy a Szolgálat műveleti területen való működésének gyakorlati szükségessége megkérdőjelezhetetlen, és valóban nem indokolt kizárólagosan a katonai kontingens létszámához kötni.
A miniszteri válaszban, a hatályos jogszabályokban foglaltak, valamint a helyszíni vizsgálatokon tapasztaltak alapján összességében elmondható, hogy Szolgálat működésének jogi környezete megfelelő, a lelkiismereti és vallásszabadság biztosításával, gyakorlatban való érvényesülésével kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásság gyanúja nem merült fel.

V. A művelődéshez való jog
Az Alkotmány 70/F. §-a szerint a Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot, amelyet a közművelődés kiterjesztésével s általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósít meg.
A megfelelő iskolai végzettség nélkülözhetetlen a jogviszony létesítéséhez, továbbá a megfelelő iskolai végzettség, szakképesítés, tanfolyami végzettség szükséges a katonai életpálya során az előmenetelhez, valamint a hivatásos hadseregre történő áttérés hosszú távra, minden szempontból magas fokon képzett katonákat kíván, ezért szükségesnek tartottam a képzési lehetőségek áttekintését is.
A Hjt. 30. §-a külön nevesíti a művelődéshez, a tudományos és művészeti élethez, a tanulás és tanítás szabadságához való jogot és annak korlátait.  Ennek értelmében az állomány tagja a művelődéshez, a tudományos és művészeti élet, a tanulás és a tanítás szabadságához való jogát a szolgálati kötelezettségek teljesítésére vonatkozó szabályok korlátai között gyakorolhatja. Az előmenetelhez szükséges képesítés megszerzése – külön törvények előírásainak megfelelően – a katonai, a rendvédelmi és a polgári oktatási intézményekben folyó oktatás, képzés, átképzés és továbbképzés, valamint egyéni képzés keretében történik.
Az iskolai végzettségi, szakképesítési követelmények tekintetében a Hjt. a következőképpen rendelkezik. A tiszti, valamint főtörzszászlósi rendfokozathoz kötött beosztás betöltéséhez legalább főiskolai, a többi tiszthelyettesi rendfokozathoz kötött beosztás betöltéséhez pedig legalább középiskolai végzettség szükséges. Jogszabályban meghatározott tiszthelyettesi rendfokozathoz kötött beosztásoknál legalább szakiskolai, szerződéses tisztesi beosztásokhoz legalább alapfokú iskolai végzettség szükséges. A beosztásokhoz kapcsolódó konkrét iskolai végzettségi, szakképzettségi, tanfolyami végzettségi és képesítési követelményeket külön jogszabály határozza meg. A magasabb beosztás betöltéséhez szükséges iskolai végzettség (szakképesítés, tanfolyami végzettség) megszerzését hazai vagy külföldi katonai, rendvédelmi, illetőleg polgári felsőoktatási és középfokú oktatási intézményben, iskolarendszerű vagy iskolarendszeren kívüli oktatás (képzés) keretében kell biztosítani. A beiskolázásra pályázat vagy kijelölés útján kerül sor. Emellett lehetőséget kell adni az állomány tagjának a szolgálati érdek sérelmével nem járó, saját elhatározáson alapuló egyéni továbbtanulásra is. Az állomány tagját szakmai ismereteinek fejlesztése céljából szakmai továbbképzésben, illetve átképzésben kell részesíteni.
A katonai felsőoktatásra vonatkozó alapvető szabályokat a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény, a katonai felsőoktatás sajátos jellegére tekintettel indokolt eltéréseket pedig a Hft., illetve végrehajtási rendeletek és utasítások határozzák meg.
A Hft. tervezett és hatályba is lépett módosítása szerint – amelyre válaszában a miniszter is utalt – a Zrínyi Miklós Nemzetvédelmi Egyetemen katonai ösztöndíjas kizárólag magyar állampolgársággal rendelkező hallgató lehet, figyelemmel arra, hogy a Hjt. 41. § (1) bekezdése szerint szolgálati viszony a Magyar Honvédséggel csak a fenti feltételekkel létesíthető, illetve tartható fenn. 
Az Alkotmánybíróság ugyanakkor 52/2009. (IV. 30.) számú határozatában megállapította, hogy az egyén állam iránti politikai-erkölcsi elkötelezettsége elsősorban személyiségétől függ. Alapvetően egyfajta beállítottságnak tekinthető, amelyet az ember személyes tulajdonságai határoznak meg. A kötődés determináló tényezői közé nem sorolható az egyén kettős (vagy többes) állampolgársága; ugyanakkor a katonai szolgálatra való rátermettség vizsgálatának része lehet a jelentkező életútja, benne a külföldi tartózkodása, kapcsolatai - ahogyan bármely egyéb, a szolgálatra alkalmasság megítélésére alkalmas tény.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint az egyén állampolgársága mint az egyén jogi státusa, nem tekinthető az érintett lojalitása – és így rátermettsége – egyetlen vagy döntő bizonyítékának. A nemzetbiztonsági kockázat kétség kívül indoka lehet a katonai szolgálati viszonyba való fel nem vételnek, de ez nincs szükségszerű összefüggésben az érintett személy kettős állampolgárságával. Ugyanazok a veszélyek és kockázatok, ugyanis amelyek a kettős állampolgároknak a honvédségi szolgálati viszonyból való kizárása mellett felhozhatók, a csak magyar állampolgárságú személyeknél sem zárhatók ki.
Határozatában az AB felhívta a figyelmet arra, hogy az állampolgári jogok kizárólag más állampolgárságtól függő korlátozása azért is alkotmányosan indokolatlan, mert a magyar jog hagyományosan nem tiltja, hogy magyar állampolgárok – a magyar állampolgárság fenntartása mellett – más állam állampolgárságát is megszerezzék, ahogyan más államok polgáraitól sem kívánja meg a már fennálló állampolgárságukról való lemondást a magyar állampolgárság megszerzéséhez, amivel a kettős vagy többes állampolgárság keletkezését lehetővé teszi.
Az állampolgárságról szóló törvény a magyar állampolgárokat egységesen, kifejezetten ideértve a más állam állampolgárságával is bíró magyar állampolgárokat is, a nemzetközi gyakorlathoz hasonlóan csak magyar joghatóság alá tartozóként rendeli kezelni – bár törvény eltérően rendelkezhet.
Mindezek alapján az Alkotmánybíróság arra a megállapításra jutott, hogy a Hjt. 41. § (1) bekezdésének „kizárólag” szövegrésze sérti az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében foglalt állampolgári jogokban való egyenlőség alkotmányos elvét, ezért azt a határozat közlésének napjával megsemmisítette.
Tekintettel arra, hogy a honvédelmi feladat ellátása és az ezt célzó felkészítés szorosan összekapcsolódik, és együttesen speciális állami feladatot jelentenek, a magyar állampolgárság kitétele alkotmányos joggal összefüggő visszásság gyanúját nem veti fel, de a kizárólagosság feltétele – az Alkotmánybíróság határozata értelmében – nem indokolt. Az Alkotmánybíróság határozata értelmében a Hjt. 41. § (1) bekezdésének módosítása maga után vonta a Hft. 15. § (3) bekezdésének módosítását, amely a hatályos szabályozás alapján a következő: „A Hjt. 41. §-ának (1) bekezdésére figyelemmel a honvédelemért felelős miniszter által vezetett minisztérium ösztöndíjszerződést csak olyan személlyel köthet, aki magyar állampolgársággal rendelkezik.”
Amint arról a honvédelmi miniszter is tájékoztatott, 2001 augusztusában létrejött a Magyar Honvédség tiszthelyettes-képző intézménye Szentendrén. Az MH Kinizsi Pál Tiszthelyettes Szakképző Iskola a szerződéses tiszthelyettesi pályára jelentkezők, valamint a már pályán lévők alap-, át- és továbbképzésével, illetve nyelvi képzésével biztosítja a Magyar Honvédség tiszthelyettesi és zászlósi állományának utánpótlását, pályán történő előmenetelét. Az MH KPTSZI egyedülálló intézménye a Magyar Honvédségnek, hiszen kizárólag itt folyik az Országos Képzési Jegyzékben rögzített, iskolarendszerű tiszthelyettes szakképzés. Az iskola működésére a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény, valamint a szakképzésről szóló 1993. évi LXXVI. törvény rendelkezésein túl a tanulók jogaira és kötelességeire, a pedagógusok jogaira és kötelességeire vonatkozó eltérő rendelkezéseket, a tanulói jogviszony létesítéséhez szükséges egészségügyi követelményeket, pályaalkalmassági követelményeket, valamint ezek megállapításának rendjét, a fenntartói irányítási jog ellátásával való megbízást a katonai középiskolák működésének sajátos szabályairól szóló 19/1997. (VIII. 29.) HM-MKM együttes rendelet rendezi.
A honvédelmi miniszter is utalt arra, hogy a Magyar Honvédség képzési rendszerének és működésének a nemzeti elvárások mellett meg kell felelnie a nemzetközi, kiemelten az Európai Unió és a NATO követelményeinek.
A külföldi képzések nagy jelentőséggel bírnak azokon a szakterületeken is, ahol az állomány továbbképzése, szakmai ismeret-kiegészítése hazai képzésekkel nem oldható meg azok hiánya miatt. Külföldi iskolarendszerű képzésre évente mintegy 70 fő kerül, a NATO, EU, ENSZ és egyéb rövid idejű külföldi tanfolyamrendszerű képzéseken évente megközelítőleg 400-500 fő vesz részt. 2002. évtől folyamatos a kanadai repülőgép-, és helikoptervezetői képzés. 
A honvédelmi miniszter tájékoztatásában foglaltakat alátámasztották a helyszíni vizsgálatok tapasztalatai. Az alakulatoknál beszámoltak a képzési és beiskolázási rendszerről. A lehetőségeket általában kielégítőnek értékelték, arról is tájékoztatták munkatársaimat, hogy bár a korábbinál kiemeltebb figyelmet fordítanak a nyelvoktatásra, de e téren még mindig szükségesnek látszik a fejlesztés.
Összességében elmondható, hogy a művelődéshez való joggal, az oktatás szervezésével kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásság nem állapítható meg.

VI. A szolgálati viszonnyal összefüggő kérdések
A munkához való jog az Alkotmány értelmezése szerint a szerződési szabadságból, illetve a vállalkozáshoz való jogból nőtt ki történetileg annak következtében, hogy az állam beavatkozott az egyébként magánjellegű jogviszonyokba a gyengébb fél, azaz a munkavállaló oldalán. A beavatkozás nyomán jött létre a jogrendszer új ágazata, a munkajog. A magyar Alkotmány a hagyományos támpontokra koncentrál az alkotmányos jog lényegi elemeinek meghatározásánál, amelyek a foglalkozás szabad megválasztása, valamint a munkabér.
A munkához való jog tartalmi elemeinek áttekintése mellett fontos kiemelni – ahogyan az Alkotmánybíróság is megfogalmazta – hogy a honvédelmi kötelezettség minden alkotmányos formája értelemszerűen korlátozza a foglalkozás szabad megválasztását.28
Az Alkotmány munkabérre vonatkozó rendelkezésének második fordulata – a minden megkülönböztetés nélkül járó díjazás – egyetemes érvényű, tehát mind a magánszférára, mind a közszférára érvényes. Ennek alkotmányos tartalma pedig: minden olyan megkülönböztetés tilalma, amely nem a munkát végző személy munkavégzéséhez kapcsolódik.
A munkához való jog lényeges elemeként meglehetősen korán megjelent a munkaidő korlátozása. A pihenéshez való jog hagyományos elemeit a Munka Törvénykönyve szabályozza, azonban – a honvédelmi miniszter válaszában ismertetettek szerint – a fegyveres erők és a fegyveres testületek vonatkozásában külön ágazati törvény rendelkezik a szolgálatteljesítési időről, valamint a pihenőidőről.29
Az Alkotmánybíróság felfogása szerint a fegyveres erők és a fegyveres testületek hivatásos állománya tagjainak szolgálati viszonya tartalmából következik, hogy a hivatásos állomány tagja önként vállalt élethivatása alapján, feladatkörét szolgálati parancsok és – a polgári foglalkozású személyre irányadó jogszabályokhoz képest – szigorúbb jogi normák keretei között teljesíti. Az elöljárók szolgálati utasításaival, vezénylési, áthelyezési intézkedéseivel, fegyelmi, kártérítési, leszerelési, stb. döntéseivel szemben korlátozott, s rendszerint csak a testületen belül érvényesíthető valamilyen jogorvoslati lehetőség. 
Az Alkotmánybíróság korábban tartalmilag is elemezte e kérdéskört, határozatában megállapította, hogy a fegyveres erők és fegyveres testületek állománya tagjainak szolgálati viszonyaira vonatkozó szabályok, a speciális helyzetnél fogva, eltérnek a polgári alkalmazottakra vonatkozó szabályoktól. A hivatásos tagok a szükségszerű korlátozások ismeretében vállalják és végzik munkájukat. Bár a munka szabad megválasztásához mindenkinek joga van, a fegyveres erőkés fegyveres testületek hivatásos állományú tagjai azonban önként vállalták élethivatásuknak a fegyveres szolgálatot, így azt az ennek megfelelő követelmények szerint kell ellátniuk.30 
A létszámcsökkentés, a magas fluktuáció és a túlszolgálat elrendelésének gyakorisága között egyértelműen párhuzam vonható. A vizsgálat megállapította, hogy valamennyi vizsgált állomány esetében – a minisztériumtól kapott válasszal ellentétben – problémát, nehézséget jelentett a túlszolgálat szabadidővel való ellentételezése, valamint a szentendrei kiképzőbázis vonatkozásában a szabadságok kiadása.
A létszámcsökkenés, valamint az ezzel összefüggő túlszolgálat elrendelésének témakörében irányadó az Alkotmánybíróságnak az 50/2001. (XI. 29.) AB határozatában kifejtett álláspontja, amely szerint az állam maga dönti el, hogy – többek között – összlétszámát tekintve mekkora haderővel tudja maradéktalanul ellátni a haza védelméből és a nemzetközi kötelezettségek teljesítéséből fakadó tennivalóit. A békeidőben fennálló honvédelmi kötelezettség megszüntetése folytán olyan létszámú és összetételű hivatásos és szerződéses állományt kell megszerveznie és fenntartania, amellyel – figyelemmel az önkéntes tartalékos katonákra is – sikeresen teljesíthetők az idézett alkotmányos kötelezettségek. Az állam felelősségébe tartozik, hogy ezt konkrétan milyen módon alakítja ki és működteti, de alkalmasnak kell lennie a megjelölt cél elérésére.
Kiemelést érdemel az Alkotmánybíróság azon megállapítása, miszerint az állam az állomány elégtelen létszáma miatt nem hivatkozhat alkotmányos kötelezettsége teljesíthetetlenségére, s a meglévő állomány terheinek növelésével (alapjogai aránytalan korlátozásával) nem ellensúlyozhatja a létszámhiányból eredő nehézségeket.31
Mindezekre tekintettel az átfogó vizsgálat kiterjedt az ágazati törvényben foglalt, a szolgálatteljesítési időre, valamint a szabadságra vonatkozó rendelkezések megtartásának vizsgálatára.
A Hjt. 95. § (1) bekezdése szerint az állomány tagját – az állományilletékes és annál magasabb parancsnok (vezető) kivételével évi 150 óráig terjedő túlszolgálatért szabadidő, azon felüli túlszolgálatért díjazás illeti meg. Az állományilletékes parancsnok a 150 órán belüli túlszolgálat díjazását is engedélyezheti, ha a szabadidő kiadása a szolgálat ellátását veszélyeztetné. A pihenéshez való jogot a Hjt. más rendelkezései is biztosítani hivatottak. Így jelentősége van annak, hogy a napi szolgálatteljesítési idő nem lehet hosszabb 12 óránál32, az állomány tagját a napi szolgálai tevékenység befejezése és a másnapi szolgálatteljesítés megkezdése között legalább 8 óra pihenőidő illeti meg, amelybe a szolgálati helyre és az onnan való visszautazás időtartama nem számít bele33, az állomány tagját hetenként 2 pihenőnap illeti meg, amelyet lehetőleg együtt kell kiadni34, valamint hogy a katona a Hjt. 96-99. §-ai alapján alap- és pótszabadságra jogosult. Az Alkotmánybíróság megítélése szerint az Alkotmány 5. §-ában és 40/A. § (1) bekezdésében foglalt (a haza katonai védelme és a nemzetközi szerződésből eredő kollektív védelmi feladatok ellátása) célok megvalósítása érdekében indokolható a szolgálatteljesítési idő többhavi, illetve éves keretben történő megállapítása, a szolgálatteljesítési időre, illetve a pihenőidőre, szabadságra vonatkozó egyéb rendelkezések figyelembevételével a korlátozás nem jelenti az alapjog aránytalan korlátozását.
A helyszíni vizsgálatok során tapasztaltak, valamint a beérkezett dokumentumok alapján a vizsgálat nem tárt fel olyan adatot, tényt, amely a jogszabályi rendelkezésekbe ütközött volna.
A helyszíni vizsgálaton az alakulat tagjai a kiképzők tekintetében diszkriminatív jellegű problémának találták azt, hogy a kiképzők számára nem jár tűzszerész-pótlék. A katonák illetményéről és illetményjellegű juttatásairól, valamint a közalkalmazottak jutalmazásáról szóló 3/2002. (I. 25.) HM rendelet 18. § (1) és (2) bekezdése szerint aknazár telepítését, elaknásított terület, illetve lőszer, robbanóanyag, robbanótest felkutatását, mentesítését, hatástalanítását, lőtér lövészet utáni mentesítését végző, robbantási feladatot végrehajtó, szállításkor robbanásveszélyes helyen tartózkodó aknakutató, aknász vagy tűzszerész beosztást betöltő, valamint e feladatokban közvetlenül résztvevő és robbanásveszélyes helyen tartózkodó hivatásos katona tűzszerészpótlékra jogosult. Nem jogosult ugyanakkor tűzszerészpótlékra az a hivatásos katona, aki kiképzés, gyakorlat keretében hajtja végre az (1) bekezdésben foglalt feladatokat. 
A korábban már hivatkozott OBH 1259/2008. számú jelentésemben foglalkoztam a tűzszerész-pótlék kérdéskörével. Megállapítottam, hogy a honvédségi tűzszerészek illetménypótlékuk szempontjából indokolatlanul hátrányt szenvednek a rendőrségi tűzszerészekkel szemben, ami visszásságot okoz a munkához való jog részjogosítványaként az Alkotmány 70/B. § (2) bekezdésében foglaltakkal kapcsolatban, amely szerint az egyenlő munkáért mindenkinek, bármilyen megkülönböztetés nélkül, egyenlő bérhez van joga.
Álláspontom szerint a tűzszerész-kiképzőket a hatályos szabályozásra figyelemmel nem éri hátrányos megkülönböztetés, mivel a kiképzés során nem merül fel az élet kockáztatásával összefüggő ellentételezés szükségessége, hiszen az állomány kiképzésen résztvevő tagjai nem dolgoznak éles robbanóanyaggal, aknával.
A helyszínbejárások legfőbb célja személyes tapasztalat gyűjtése volt az állomány élet- és munkakörülményeit illetően. A tapasztalatok alapján leszűrhető, hogy a Laktanya Rekonstrukciós Program keretében több, magas színvonalú, a testi és szellemi fejlődést előmozdító pihenőszobát, edzőtermet, könyvtárat hoztak létre, azonban nagy eltérés mutatkozik a különböző állományok esetében a tárgyi felszereltség, illetve az épületek állapota tekintetében. A pihenőidő tartalmas eltöltésének előmozdítása a katonák esetében kiemelkedő fontosságú, ezért az aránytalanságok felszámolása érdekében javasolt valamennyi parancsnokságra kiterjedően a pihenőszobák, pihenőidő eltöltésének céljából létrehozott egyéb helyiségek (könyvtárak, klubok, edzőtermek, stb.) felülvizsgálata.

VII. A véleménynyilvánítás szabadsága és a panasztételi jog
Az Alkotmány 61. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze. A véleményszabadság alapjogi katalógusban betöltött kitüntetett pozícióját, azt hogy kevés más alapjoggal szemben „kell engednie”, e szabadságjog kettős szerepe támasztja alá: a szabad véleménynyilvánítás egyrészt lehetővé teszi az egyén szubjektív önkifejezését, ezáltal személyiségének szabad kibontakoztatását, másrészt lehetőséget nyújt a – szinte – korlátozásmentes társadalmi kommunikációra, amely a demokratikus működés egyik legfontosabb előfeltétele. E sarkalatos pozíciót erősíti meg az Alkotmánybíróság alaphatározata35 is, amelynek értelmében a véleménynyilvánítás szabadsága közvetlenül az alapjogi katalógus élén álló élethez és emberi méltósághoz való jog után foglal helyet az alapjogi hierarchiában.
A hivatásos és szerződéses állományú katonák jogállásáról szóló törvény – ahogyan azt válaszában a miniszter is kiemelte – számos, az átlagosnál szigorúbb korlátozásokat tartalmaz a katonák véleménynyilvánítási szabadságával, egyesülési, gyülekezési jogával összefüggésben. A törvény többek mellett a pártpolitikai tevékenységre, a parancs, intézkedés megtagadására, sőt annak bírálatára vonatkozó általános tilalmat is felállít. Maga az Alkotmány is akként rendelkezik, hogy a Magyar Honvédség hivatásos állományú tagjai nem lehetnek tagjai pártnak, és politikai tevékenységet nem folytathatnak [40/B. § (4) bekezdés].
A Hjt. 21. § (1) és (2) bekezdése szerint a hivatásos állomány tagja nem lehet tagja pártnak, párt nevében vagy érdekében – az országgyűlési, az európai parlamenti és az önkormányzati választásokon jelöltként való részvételt kivéve – közszereplést nem vállalhat, párttagságát szolgálatteljesítése alatt fel kell függesztenie. A Hjt. 21. § (3) és (4) bekezdése külön is kiemeli, hogy az állomány tagja a részére kiadott parancsot, intézkedést nem bírálhatja, azokról a jog- és érdekérvényesítő tevékenysége körén kívül véleményt nem mondhat, a szolgálati rendet és a fegyelmet sértő nyilatkozatot nem tehet, a sajtónyilvánosság igénybevételével hivatalos eljárásban magánvéleményt nem nyilváníthat. A szolgálati rendet és a fegyelmet veszélyeztető sajtóterméket az állomány tagja nem állíthat elő, és nem terjeszthet, ilyen tartalmú plakátot, hirdetményt vagy emblémát nem függeszthet ki. A Hjt. részletes indokolása elismeri, hogy e tilalmak erős korlátozást jelentenek egy demokratikus államban a véleménynyilvánítás terén, ugyanakkor például a szolgálati parancs bírálata – a jog- és érdekérvényesítés körén kívül – demoralizálná, sértené a fegyelmet. Nem megengedhető továbbá az indokolása szerint, hogy az állomány tagja a szolgálati rendet sértő nyilatkozatot tegyen, vagy hivatalos eljárásban magánvéleményt nyilvánítson.
Az Alkotmánybíróság gyakorlata következetesnek tekinthető abban, hogy álláspontja szerint „a fegyveres szervek megfelelő működése aligha valósítható meg az annak megakadályozására irányuló jogi szabályozás nélkül, hogy a fegyveres szervek tagjai aláássák vagy bomlasszák a testület fegyelmét, ezért a szolgálati rend megtartásához fűződő érdek a fegyveres szerv sajátos függelmi viszonyai között indokolttá tehet csak az e szerveknél érvényesülő tilalmakat”. A már idézett 2004-es döntésében az AB kimondta, hogy „elvileg és általánosságban nem merül fel alkotmányossági aggály az olyan törvénnyel szemben, mely a parancs vagy az intézkedés végrehajtását gátló, lassító vagy lehetetlenné tevő bírálatnak, vagy vélemény kifejezésre juttatásának, illetőleg a szolgálati rendet és fegyelmet sértő nyilatkozat tételének bizonyos határokat szab, amennyiben e törvény eleget tesz az alkotmányos alapjogok korlátozására irányuló törvényekkel szembeni fenti követelményeknek”.36
Az Alkotmánybíróság megállapította azt is, hogy „kétségtelenül szűk körben, de a parancs és intézkedés bírálható. Egyrészt az érintett személy jog- vagy érdeksérelem esetén kifogást emelhet a parancs (intézkedés) ellen közvetlenül, vagy érdekvédelmi szervezet útján, másrészt a fegyelemsértést eredményező parancsot nemcsak jogosult, de köteles is bírálni”. Érdemes kiemelni azt is, hogy az Alkotmánybíróság szerint nem érthető a törvényi tilalom körébe az a vélemény, amely ugyan kritikai hangvételű, de jobbító szándékú és a meglévő problémák feltárásával azok kiküszöbölésére irányul.
A Hjt. sajtószabadsággal kapcsolatos korlátozása pedig az Alkotmánybíróság szerint „kizárólag akként értelmezhető, hogy a fegyveres szerv tagja sajtónyilatkozataiban a saját, a fegyveres szerv hivatalos álláspontjával esetleg nem egyező véleményének ne adjon kifejezést”. Az Alkotmánybíróság – ahogyan erre korábban már utaltam – figyelemmel volt arra is, hogy a szükségességi és arányossági mérce eltérő lehet különféle fegyveres szerveknél és különféle helyzetekben, s nyilván másként ítélendő meg a parancs kritizálása annak habozás nélküli végrehajtása helyett fegyveres konfliktusban, szükség- vagy veszélyhelyzetben, mint normális viszonyok között. A bírálat, a nyilatkozat és a véleménynyilvánítás törvényi korlátozása tehát egyrészt a fegyveres szervek feladatellátása zavartalanságának biztosítása céljából szükséges, másrészt a szolgálati viszony sajátosságaira tekintettel nem minősíthető aránytalannak.
Az alkotmánybírósági gyakorlat, a hatályos törvényi szabályozás és az erre épülő gyakorlat egyaránt arra világítanak rá, hogy a hivatásos és szerződéses állomány véleményszabadságának (továbbá más kommunikációs jogainak) ilyen fokú – alkotmányosnak minősülő – korlátozása mellett kiemelt jelentősége van a kérelem és különösen a szolgálati panasz intézményének (Hjt. 217-221. §), valamint a jog- és érdekérvényesítő tevékenység megfelelő biztosítottságának. A helyszíni vizsgálatok során ezért kiemelt figyelmet szenteltem annak felmérésére, hogy van-e bármilyen kifogás, észrevétel a szolgálati panasz működésével kapcsolatban, illetőleg melyek azok a területek, ahol a legtöbb panaszt fordult elő az utóbbi években. A miniszter tájékoztatása szerint ezek jellemzően a járandóságokat, különféle díjazásokat érintette, így például a szolgálati idő számítása, a készenléti díj kifizetése (NRF váltások), külszolgálati napidíjak, stb.
A Hjt. szerint az állomány tagja (vagy meghatalmazása alapján képviseletében az érdek-képviseleti szerv és jogi képviselője), ha a szolgálati viszonyára vonatkozó határozatot, parancsot, intézkedést vagy mulasztást sérelmesnek tartja, szolgálati panaszt terjeszthet elő, a tudomásra jutásától számított 30 napon, de legfeljebb a döntés meghozatalától számított egy éven belül.37 A szolgálati panaszt, a döntést hozó elöljáróhoz a szolgálati út betartásával kell benyújtani. A döntést hozó elöljáró, ha a szolgálati panasznak helyt ad, azt saját hatáskörében a kézhezvételtől számított 30 napon belül – indokolással ellátva – bírálja el vagy, amennyiben azt megalapozatlannak tartja, a kézhezvételtől számított 15 napon belül – az ügy összes iratával és az indokolással együtt – felterjeszti a szolgálati elöljáróhoz, és erről az állomány tagját írásban értesíti. A szolgálati elöljáró főszabályként a szolgálati panaszt a kézhezvételétől számított 30 napon belül indokolt határozatban bírálja el, és döntését írásban is közli, ezt a határidőt – indokolt esetben – egy ízben, 30 nappal meg lehet hosszabbítani.38 Lényeges garancia, hogy a szolgálati panaszjogának gyakorlásában az állomány tagja nem korlátozható, a panasztevőt a panasz megalapozatlansága miatt hátrány nem érheti, kivéve, ha azzal szándékos fegyelemsértés, szabálysértés vagy bűncselekmény valósul meg.39
A helyszíni vizsgálatok során a panaszjog gyakorlásával összefüggésben érdemi kifogásokat nem kaptunk, a parancsnokok nem jeleztek problémákat és hasonló tendenciákról számoltak be. Szolnokon pl. – az alakulat speciális feladataiból adódóan – a járandóságokkal kapcsolatos panaszok mellett elsődlegesen a missziós ügyeket emelték ki, a parancsnok arról is tájékoztatott, hogy az alakulatnál évente nagyságrendileg 30-40 panasszal foglalkozott.
Vizsgálatom megindítását követően ugyanakkor olyan tartalmú beadvány érkezett Hivatalunkhoz, amelyben a panaszos a szolgálati panasz kezelésével kapcsolatos gyakorlatot kifogásolta, számos ponton sérelmezte az elöljárók eljárását. Tekintettel tehát arra, hogy átfogó jellegű panaszbeadvány érkezett, a szolgálati panasz kezelésének gyakorlatával összefüggésben külön ombudsmani vizsgálatot rendeltem el.40

VIII. Szankciórendszer működése, a fegyelemsértések és fegyelmi ügyek
1. A Hjt. XII. fejezete tartalmazza a hivatásos és szerződéses állomány tagjainak fegyelmi felelősségére vonatkozó szabályokat, ezen belül részletesen rendelkezik a fegyelmi jogkör gyakorlásáról, a fegyelmi eljárás rendjéről, az egyes fegyelmi fenyítések alkalmazásáról, valamint a jogorvoslatokról. A Hjt. alapján, ha az állomány tagja a szolgálati viszonyával kapcsolatos kötelezettségét vétkesen, azaz szándékosan vagy gondatlanul megszegi, fegyelemsértést követ el, a fegyelemsértés elkövetőjét az e fejezetben megállapított fenyítésben kell részesíteni.41 A törvény emellett arról is rendelkezik, hogy ha az állomány tagjával szemben büntetőeljárás indul, a szolgálati beosztásából az eljárás befejezéséig felfüggeszthető.42 Tekintettel arra, hogy a fegyelmi eljárás lefolytatása a hivatásos állomány alapvető jogainak gyakorlását érinti, az átfogó vizsgálat keretében áttekintettem a fegyelmi felelősségre vonatkozó hatályos joganyag garanciális szabályait, valamint figyelembe vettem a helyszíni vizsgálatok során jelzett esetleges jogalkalmazási problémákat.
A helyszíni vizsgálatok során a parancsnokok arról számoltak be, hogy évente kb. 50-60 fegyelmi ügy fordul elő az alakulatoknál, ezek jelentős része azonban csekélyebb súlyú fegyelemsértés (szolgálatban elkövetett normasértés, közlekedési kihágás), kisebb mulasztás, amelyek elbírálása nagyrészt parancsnoki hatáskörbe tartozik, és ezek az ügyek jellemzően figyelmeztetéssel zárulnak, ritka a súlyosabb fegyelmi fenyítés alkalmazása. A parancsnokok szerint önmagában már az eljárás lefolytatásának visszatartó ereje van, a szolgálati rend és fegyelem megtartása alapvető követelmény. Minden esetben utaltak ezzel összefüggésben arra is, hogy a Hjt. alapján az állomány tagjának személyi szabadságát a katonai rendész is korlátozhatja, őket igazoltathatja és előállíthatja, ha – többek mellett – bűncselekmény, szabálysértés vagy súlyos fegyelemsértés elkövetésével gyanúsítható, ha ennek elkövetése közben tetten érték vagy a katonai rendész jogszerű parancsát ismételt felszólításra sem hajtja végre, az intézkedésével szembeszegül.43
A Hjt. 141. § (1) bekezdése azt rögzíti, hogy „a fegyelmi jogkört gyakorló parancsnok a tudomásszerzéstől számított 8 napon belül fegyelmi eljárást rendel el, ha a tudomására jutott tények alapján fegyelemsértés, illetve fegyelmi eljárás keretében is elbírálható szabálysértés alapos gyanúja állapítható meg. A 131. § (4) bekezdésében foglalt esetben az elkövetőt figyelmeztetésben részesíti.” A hivatkozott Hjt. 131. § (4) bekezdése ugyanakkor – még a fegyelmi felelősség általános szabályai között – arról rendelkezik, hogy „a fenyítés mellőzhető, ha a fegyelemsértés olyan csekély súlyú, hogy – figyelembe véve az elkövető magatartását és szolgálati rendhez való viszonyát, valamint az egyéb enyhítő és súlyosító körülményeket – a figyelmeztetés is elégséges.” A Hjt. részletes indokolása szerint „a rugalmas szabályozás lehetőséget biztosít a fenyítés mellőzésére, ha a fegyelemsértés olyan csekély súlyú, hogy – figyelemmel az elkövető magatartására és a szolgálati rendhez való viszonyára – a figyelmeztetés is elégséges”.
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság már működése első éveiben elvi éllel állapította meg, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára.44 A jogbiztonság követelménye azonban nem korlátozódik kizárólag a jogalkotás szférájára, nem csupán a normák egyértelműségét követeli meg, hanem azt is, hogy az egyes jogintézmények működése, vagyis a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen.45
Álláspontom szerint a törvény idézett szakaszai alapján nem kellően egyértelmű, hogy a figyelmeztetés alkalmazásához szükség van-e fegyelmi eljárás lefolytatására, vagy annak alkalmazására különállóan, az eljáró, fegyelmi jogkört gyakorló parancsnok mérlegelése alapján, a fegyelmi eljárás lefolytatása nélkül is sor kerülhet.
Tekintettel arra, hogy önmagában már a fegyelmi eljárás lefolytatásának is lehet „szankciós hatása”, megállapítom, hogy a jelenlegi jogi helyzet, a jelzett szabályozási hiányosság előidézi a jogállamiság elvének és a jogbiztonság követelményének sérelmét.

2. A helyszíni vizsgálatok során tudomásomra jutott, hogy a jogalkalmazási gyakorlatban – a fegyelmi felelősséghez is szorosan kapcsolódva – problémák merülnek fel a méltatlansági eljárás lefolytatásával, az eljárás felfüggesztésének lehetőségével összefüggésben.
A Hjt. szerint az állomány tagjának a szolgálati viszonyát felmentéssel meg kell szüntetni, ha a szolgálatra méltatlanná vált. A szolgálatra méltatlannak minősül az is, aki magatartásával a Honvédség működéséhez szükséges közbizalom fenntartását súlyosan veszélyezteti.46 A katonai szolgálati viszony méltatlanság címén történő megszüntetésének eljárási szabályairól szóló 40/2007. (XI. 28.) HM rendelet (a továbbiakban: HM rendelet) arról rendelkezik, hogy a Hjt. 59. §-a (6) bekezdésének c) pontja szerinti méltatlanná válást a szolgálati jogviszony megszüntetésére jogosult parancsnok, vezető ún. méltatlansági eljárás keretében állapítja meg.47 A HM rendelet szerint a parancsnok méltatlansági eljárást rendel el, ha a tudomására jutott tények alapján az állomány tagja által elkövetett cselekmény alkalmas lehet a katonai szolgálatra való méltatlanság megállapítására.48
A HM rendelet szerint a parancsnok a méltatlansági eljárás elrendelésével egyidejűleg vizsgálót jelöl ki az irányítása alá tartozó katonai szervezet jogi és igazgatási szolgálatának állományából a tényállás tisztázásához szükséges bizonyítékok felderítésére és összegyűjtésére. A vizsgáló a vizsgálatot 15 napon belül elkészített jelentésében összefoglalja a kifogásolt cselekmény elkövetését, valamint a törvényben meghatározott feltételek fennállását bizonyító tényeket és következtetéseket, és javaslatot tesz az eljárás megszüntetésére, vagy a bizottság létrehozására és a bizottság döntésére. Jelentését 5 napon belül felterjeszti a parancsnoknak. A vizsgáló javaslata alapján a parancsnok 3 napon belül dönt arról, hogy az eljárást megszünteti vagy az ügy elbírálására háromtagú méltatlansági bizottságot hoz létre. A bizottság elnöke a vizsgáló jelentésének kézhezvételét követő 8 napon belüli időpontra összehívja a bizottság ülését. A bizottság az ülését követő 5 napon belül zárt ülésen, többségi határozattal dönt arról, hogy kezdeményezi-e a szolgálati jogviszony méltatlanság címén felmentéssel történő megszüntetését. Döntését jegyzőkönyvbe foglalja, amely tartalmazza a döntést megalapozó tényállást és annak indokait. Végül a szolgálati jogviszony felmentéssel történő megszüntetéséről a parancsnok a bizottság döntését tartalmazó jegyzőkönyv alapján, annak kézhezvételétől számított 5 napon belül határoz.49
Vizsgálatom megindítását követően olyan tartalmú beadvány érkezett Hivatalunkhoz, amelyben a panaszos a méltatlansági eljárás rendeleti szabályozását és gyakorlatát kifogásolta. Tekintettel tehát arra, hogy a területtel kapcsolatban átfogó jellegű panaszbeadvány érkezett, a méltatlansági eljárásra vonatkozóan külön ombudsmani vizsgálatot rendeltem el.50

IX. Az érdekképviseleti rendszer működése, a kollektív jogok érvényesülése
A honvédelmi miniszter idézett válaszában részletesen bemutatta a Honvédségen belüli érdekképviseleti rendszer legfontosabb elemeit és felépítését, valamint a hivatásos állomány érdekvédelmét ellátó szervezetek működését. A helyszíni vizsgálatok során az érdekképviseleti rendszer működésével összefüggően munkatársaimhoz panasz, észrevétel nem érkezett, az alakulatok parancsnokai minden esetben részletes tájékoztatást adtak a helyben működő, érdekképviselettel foglakozó szervek működéséről, azok eredményeiről.

Összegzés
A helyszíni vizsgálatokon tapasztaltak alapján az alábbi általános megállapításokat teszem:
1./ Az alakulatok mindegyike jelentős létszámhiánnyal küzd, ebből következően nagy problémát jelent – különösen egyes szakterületeken – a túlszolgálatok elrendelésének magas száma, valamint ennek megfelelő ellentételezése. Különösen azért, mert az állományi létszám miatt a túlszolgálatok szabadidővel való ellentételezése sok esetben nem megoldható. 
2./ A laktanya rekonstrukciós program leállítása miatt a helyszíni tapasztalatok szerint nagy eltérés mutatkozik az egyes épületek (egészségügyi ellátó helyiségek, pihenőszobák, szállók, sportlétesítmények) állapota, felszereltsége tekintetében.
3./ A Katonanői Bizottságok tagjai a beszélgetések során nemi alapú diszkriminációról nem számoltak be, elmondásuk szerint a felmerülő problémák általános jellegűek és nem tipikusan a katonanőket érintő gondok.
4./ A fegyelmi ügyekért felelős tisztekkel folytatott beszélgetések általános tapasztalata, hogy kiemelkedő fegyelemsértés az egyes alakulatoknál nem fordult elő, az ügyek az alakulaton belül a szolgálati út betartása mellett, megoldódtak.
5./ Több alakulatnál is felhívták a figyelmünket a hivatásos katonai szolgálattal összefüggő jogi háttér egyes anomáliáira, így például visszatérő jelleggel szóltak a végzettségnek megfelelő helyettesítéssel, vagy éppen a fegyelmi és a méltatlansági eljárásokkal kapcsolatos problémákról.
6./ A katonai életpályamodell kiszámíthatatlansága miatti nagy fluktuáció nehézséget jelent az állomány belső felépítésének tervezhetősége tekintetében.
7./ A magyar katonák számára nyitva álló lehetőség a nemzetközi tapasztalatok megszerzésére a külföldi továbbképzéseken, valamint a missziókban való részvétel.
8./ A tábori lelkészi szolgálat – a kapott tájékoztatás és a helyszíneken tapasztaltak szerint – a helyi igényeknek megfelelően működik.

Összegezve a honvédelmi miniszter válaszában, a vonatkozó jogszabályokban foglaltakat és munkatársaim helyszíni látogatásai során szerzett tapasztalatokat, az alábbi vizsgálati megállapítások teszem:
A Magyar Honvédségben jól képzett, hivatásukat magas szinten gyakorló katonák szolgálnak, akik a missziókban is megállják a helyüket, munkájukat külföldi bajtársaik elismerése övezi. A helyszíni bejárások alkalmával találkozhattunk az állomány élet- és munkakörülményeinek javítását szolgáló laktanya rekonstrukciós program eredményeivel. Ezen a téren korábbi vizsgálataink óta egyértelmű előrelépés történt, ezzel együtt a kor színvonalának és a jogos elvárásoknak megfelelő körülmények széles körű biztosítása további beruházásokat igényel. A missziókban, továbbképzéseken, tanfolyamokon való részvétel a helyben maradó állomány munkaterheit növeli. Tapasztalataink szerint a létszámhiány és abból adódóan a túlszolgálatok kezelése nehéz feladat elé állítja az elöljárókat. A Honvédség vonzóvá tétele és megtartó képességének növelése az illetményrendszer átgondolását indokolja.
A vizsgálat egyik sarokpontját jelentette a helyszíni látogatások során a hivatásos és szerződéses állomány élet- és munkakörülményeinek, a laktanyák infrastrukturális helyzetének feltérképezése. Az egyes alakulatoknál e körülmények változatos képet mutatnak, ugyanakkor külön is ki kell emelnem a Magyar Honvédség szolnoki helikopter bázisához tartozó egészségügyi központ és a kapcsolódó létesítmények, valamint a szentendrei Központi Kiképző Bázisához tartozó izbégi gyalogsági lőtér, valamint a csobánkai harcászati gyakorlótér infrastrukturális helyzetével kapcsolatos problémákat, hiányosságokat. A helyszínen munkatársaim azt tapasztalták, hogy az elmaradt felújítások, fejlesztések miatt az állomány megfelelő egészségügyi ellátásának biztosítása (Szolnok) és munkakörülményei, elhelyezése, étkezése és pihenése (Izbég és Csobánka) – különösen a más alakulatoknál tapasztalt helyzethez képest – méltatlanok a Magyar Honvédséghez, valamint az állomány tagjainak egészséghez való jogával összefüggő visszásság veszélyét hordozzák magukban.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása, jövőbeni megszüntetése és megelőzése érdekében
1. Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem a Kormánynál, hogy – a jelentésben jelzett problémák tükrében – vizsgálja meg egy hosszabb távú, szakmai konszenzuson alapuló új „katonapolitikai stratégia” kialakításának, avagy a jelenlegi stratégia fejlesztésének lehetőségét, amelyek révén
a./ az egyes alakulatoknál a létszámhiányból adódó túlszolgálatok elrendelésének száma, ezzel az állomány intenzív leterheltsége csökkenthető;
b./ az illetmény- és juttatási rendszer átfogó felülvizsgálatával a katonai életpálya vonzóbbá tehető, a Magyar Honvédség megtartó képessége növelhető;
c./ a laktanya rekonstrukciós program folytatásával a hivatásos és szerződéses állomány tagjainak élet és munkakörülményei között tapasztalt területi eltérések tovább csökkenthetőek.
2. Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem a honvédelmi minisztert, hogy az állomány jogainak védelme érdekében a szolnoki helikopter bázishoz tartozó egészségügyi létesítményben, valamint a szentendrei HM Központi Kiképző Bázishoz tartozó izbégi és csobánkai létesítményekben gondoskodjon a megfelelő elhelyezési- és munkakörülmények biztosításától.
3. Az Obtv. 25. §-a alapján javasolom a honvédelmi miniszternek, hogy  kezdeményezze a Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény fegyelmi felelősségről szóló egyes rendelkezéseinek [134. § (4) bekezdés, 141. § (1) bekezdés] olyan tartalmú módosítását, amelynek révén egyértelművé válik a jogalkalmazók számára, hogy a figyelmeztetés alkalmazásához szükséges-e fegyelmi eljárás lefolytatása.

Budapest, 2010. április 8.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Mellékletek
1. A Kérdőívek értékelése
A kitöltés „igen-nem” valamint a több választ felkínáló kérdés esetén a megfelelő aláhúzásával, a „…………..” helyekre a szöveges válasz beírásával, az „1 2 3 4 5” típusú válasznál pedig a minősítés megjelölésével történt. Négy vizsgálati helyszínen összesen 57 fő töltötte ki a kérdőíveket, 42 szerződéses és az MH Kinizsi Pál Tiszthelyettes Szakképző Iskola 15 hallgatója.

·	A kitöltők nemek szerinti bontása
Szerződésesek: 15 nő – 26 férfi – 1 nem nyilatkozott
Hallgatók: 1 nő – 14 férfi

·	A kitöltők életkor szerinti bontása
Szerződésesek: 25 év alatt: 4 fő – 25-35 év között: 28 fő – 36-: 9 fő – 1 nem nyilatkozott
Hallgatók: 19 és 22 év közöttiek

·	A kitöltő szerződésesek rendfokozata
őrvezető: 1
tizedes: 3
szakaszvezető: 15
őrmester: 4
törzsőrmester: 5
főtörzsőrmester: 7
hadnagy: 6
főhadnagy: 1

·	Értékelje a szerződéses katonai szolgálatról kapott tájékoztatást (jogok, kötelességek, illetmény, stb.).
2-es: 5
3-as: 12
4-es: 18
5-ös: 6
nem válaszolt: 1
Átlag: 3,61
A válaszadók közül a legtöbben „jó” osztályzattal értékelték a toborzók munkáját, elégtelen minősítést senki sem adott.

·	Összességében milyennek ítéli meg a helyzetét szerződéses katonaként?
2-es: 1
3-as: 20
4-es: 17
5-ös: 3
nem válaszolt: 1
Átlag: 3,54
Elégtelen értékelés ezúttal sem volt, de erre a kérdésre a legtöbben „közepes” minősítést adtak.

·	Szívesen venne-e részt külföldi szolgálatban?
Igen: 29
Nem: 10
Nem válaszolt: 3
Megállapítható, hogy a külszolgálat vonzó, a kérdésre válaszoló 39 szerződéses közel ¾-ede szívesen venne részt misszióban. Azok, akik a kérdésre nemmel feleltek, egy kivétellel 33 évnél idősebbek. A hallgatók közül pedig még magasabb volt azoknak az aránya, akik igennel válaszoltak: a 15 hallgató közül 14 menne külföldre!

·	Mennyire elégedett elöljárói bánásmódjával? (Zárójelben a hallgatók válaszai)
2-es: 1
3-as: 4 (1)
4-es: 23 (10)
5-ös: 13 (4)
nem válaszolt: 1
Átlag: 4,17.
A hallgatók szinte azonosan értékelték a bánásmódot, az ő átlaguk: 4,2.

·	Terjesztett-e elő kérelmet, panaszt?
Ezzel a lehetőséggel 10 szerződéses élt, közülük 8 nyilatkozott úgy, hogy panasza megoldódott és ketten feleltek nemmel. A hallgatók közül 4-en éltek ezzel a jogukkal és valamennyiük panasza megoldódott. Arra a kérdésre, hogy panasz esetén számíthat-e megtorlásra, a válaszadó szerződésesek közül mindössze 3 fő gondolta úgy, hogy igen, két fő volt bizonytalan, a nagy többség (33) nemmel felelt. Ezzel szemben a hallgatók harmada érzi úgy, hogy a panasztétel negatív következményekkel járhat.

·	Fordult- már érdekképviseleti szervhez?
Érdekképviseleti szervhez a szerződésesek közül mindössze 5 fő fordult, közülük 3-an nyilatkoztak úgy, hogy megoldódott a problémájuk. A nem választ a legtöbben azzal indokolták, hogy nem volt rá szükség. A hallgatók közül senki sem élt ezzel a lehetőséggel.

·	Igénybe vette-e az alakulat egészségügyi szolgálatát?
Az egészségügyi szolgálatot a szerződésesek többsége (33) igénybe vette és közülük csupán 1 fő nyilatkozott úgy, hogy nem volt elégedett. Hasonló arányban fordultak az egészségügyi szolgálathoz a hallgatók is, a 12-ből 10-en elégedettek voltak.

·	Megfelelően biztosított-e Ön szerint a szabad vallásgyakorlás a szolgálat során?
Mindössze egy szerződéses gondolta úgy, hogy nem biztosított, a kérdésre nem válaszolók száma viszonylag magas, 7 fő volt.

·	Milyennek találja a laktanyán belüli elhelyezést? (Zárójelben a hallgatók válaszai)
2-es: 2
3-as: 14 (5)
4-es: 21 (9)
5-ös: 4 (1)
nem válaszolt: 1
Átlag 3,66., a hallgatók átlaga: 3,73.
A szerződésesek és a hallgatók válaszainak átlaga között nincs jelentős különbség, mindkét csoportban a „jó” értékelésből volt a legtöbb.

·	Mennyire jellemző a túlszolgálat elrendelése?
Nem került még rá sor: 6
Ritka: 20
Gyakori: 14
Nagyon gyakori: 0
Nem válaszolt: 2

·	Megfelelő-e a túlszolgálat ellentételezése?
igen: 30
Nem: 9
Nem válaszolt: 3
A szerződésesek nagy része jellemzőnek tartja a túlszolgálatot, elrendelésének előfordulása tekintetében a „ritka” a legjellemzőbb, „nagyon gyakori” választ nem kaptunk. Az ellentételezést a válaszadók mintegy ¾-ede megfelelőnek gondolja.

2. számú melléklet
2007. évben a HM-ben köztisztviselők számára elrendelt rendkívüli munkavégzés, illetve a katonák részére elrendelt túlszolgálat51

	fő	Elrendelt rendkívüli munkavégzés/túlszolgálat
(óra)	Átlagosan
(óra/fő/hónap)	ellentételezés	
köztisztviselő	9	800,5	26	díjazás	
katona	20	1375,5	20	díjazás	
összesen	29	2176	23		

2008. évben a HM-ben köztisztviselők számára elrendelt rendkívüli munkavégzés, illetve a katonák részére elrendelt túlszolgálat51
	fő	Elrendelt rendkívüli munkavégzés/túlszolgálat
(óra)	Átlagosan
(óra/fő/hónap)	ellentételezés	
köztisztviselő	5	340	28	díjazás	
katona	16	1624	22	37%-ban díjazás
63%-ban szabadidő	
összesen	21	1964	25		

3. számú melléklet
Lábjegyzet:
1 OBH 6066/1996.
2 OBH 6715/1996.
3 OBH 7459/1997.
4 OBH 7346/1998. OBH 6038/1999.
5 OBH 6016/1999. OBH 1/2000.
6 OBH 6883/1997, OBH 1259/2008.
7 OBH 3349/2008.
8 Az Obtv. 18. § (1) bekezdése alapján az országgyűlési biztos a jogerősen befejezett ügyekre vonatkozóan jogosult bármely hatóság ellenőrzésére, ennek során – külön törvény eltérő rendelkezése hiányában – a hatóság helyiségeibe beléphet. Az országgyűlési biztos jogainak gyakorlása érdekében a Magyar Honvédség és a rendvédelmi szervek működésére szolgáló területekre a hatáskörrel rendelkező miniszter által szabályozott módon léphet be. Ez a szabályozás az ellenőrzést érdemben nem akadályozhatja.
9 Amint arra a bevezető részben már utaltam, az ügyben vizsgálatot folytattam. Közel kétszáz, Afganisztánban és Koszovóban szolgálatot teljesítő hivatásos, illetve szerződéses katona azt sérelmezte, hogy az egy évvel korábban, ugyanott, ugyanolyan beosztásban szolgálatot teljesítő katonatársaik lényegesen magasabb ellátmányban részesültek, mint ők. Korábban ugyanis a devizaellátmány összegét euróban állapították meg, jelenleg azonban dollárban fizetik ki. Jelentésemben megállapítottam, hogy a különböző időszakban szolgálatot teljesítő katonák nem tekinthetők azonos helyzetben levő, homogén csoportnak, így az egyenlő bánásmód követelményének, az „egyenlő munkáért egyenlő bér elvének” sérelme nem állapítható meg.
10 A miniszteri válasz beérkezésének időpontjában még csak T/6748. számú törvényjavaslat.
11 A helyszíni vizsgálat ideje óta, az alakulat parancsnoka rövid úton történt megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy a csobánkai elhelyezési körülmények javítása érdekében elkezdődtek egy melegkonyhás étkezde kialakításának munkálatai.
13 Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.
14 Lásd pl. az OBH 2567/2008, OBH 4750/2008, 2405/2009. sz. ügyben született jelentéseket.
15 Vö. 51/1991. (X. 19.) AB határozat
16 Vö. 46/1994. (X. 21.) AB határozat
17 Vö. 8/2004. (III. 25.) AB határozat
18 Vö. 22/1992. (IV. 10.) AB határozat.
19 99/1995. (X. 13.) OGY határozat.
20 Forrás: A katonai toborzás hosszú távú irányelvei
21 Alkotmány 66. § (1) bekezdés
22 7/1998. (III.18.) AB határozat.
23 46/1994.(X. 21.) AB határozat
24 Hjt. 6. § és 106. § (3)-(4) bekezdés
25 A NATO Katonanői Bizottsága 1976. óta ül össze, és tárgyalja meg a szolgálatot teljesítő nőkkel kapcsolatban felmerülő problémákat; értékeli, elemzi, illetve összeveti a tagállamok tapasztalatait, majd ajánlásokat fogalmaz meg a katonanőket érintő kérdésekben.
26 4/1993. (II. 12) AB határozat
27 4/1993. (II. 12.) AB határozat
28 4/1993. (II. 12.) AB határozat
29 46/1994. (X. 21.) AB határozat
30 Hjt. 91. §-105. §
31 1166/B/1991.  AB határozat
32 70/2009. (VI. 30.) AB határozat
32 Hjt. 92. § (1) bekezdés
33 Hjt.  93. § (4) bekezdés
34 Hjt. 93. § (5) bekezdés
35 Vö. 30/1992. (V. 26.) AB határozat.
36 Vö. 8/2004. (III. 25.) AB határozat.
37 Hjt. 217. § (1) és (2) bekezdés.
38 Hjt. 218. § (1) – (4) bekezdés.
39 Hjt. 221. § (1) bekezdés.
40 AJB 2533/2009. számú ügy
41 Hjt. 131. § (1) és (2) bekezdés
42 Hjt. 168. § (1) bekezdés
43 Hjt. 16. § (1) bekezdés
44 Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat.
45 Vö. 72/1995. (XII. 15.) AB határozat.
46 Hjt. 59. § (2) bekezdés c) pontja, valamint 59. § (6) bekezdés c) pontja.
47 HM rendelet 2. §
48 HM rendelet 3. § (1) bekezdés.
49 Vö. HM rendelet 3-8. §
50 AJB 2120/2010. számú ügy
51 A táblázatot a Honvédelmi Minisztérium bocsátotta rendelkezésünkre.