Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 2936/2010 számú ügyben

Előadó: dr. Zeller Judit
I. Az eljárás megindítása
A panaszos kórbonctani vizsgálat során felmerülő szerv-, illetve szövet-eltávolítással összefüggésben fordult Hivatalomhoz. Indítványában előadta, hogy fia 2006-ban elhunyt, boncolását a Semmelweis Egyetem Általános Orvostudományi Karának Igazságügyi Orvostani Intézete (a továbbiakban: Orvostani Intézet) végezte. A boncolási jegyzőkönyvből kiderült, hogy a boncolás során az agya egy részét tudományos célra eltávolították, úgy, hogy az elhunyt édesanyját – vagyis a panaszost – erről előzetesen meg sem kérdezték. A panaszos ezt az eljárást sérelmesnek találta.
Tekintettel arra, hogy az ügyben az Alkotmány 54. §-ában deklarált emberi élethez és méltósághoz való jogból levezethető önrendelkezési joggal, valamint kegyeleti joggal összefüggő visszásság gyanúja merült fel, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében biztosított hatásköröm alapján vizsgálatot indítottam. Vizsgálatom keretében a beadványozó által benyújtott dokumentumok áttanulmányozása után megállapítottam, hogy a panaszban foglalt orvos-szakmai kérdések megítélésére nincs lehetőségem, fennáll a hatásköröm azonban az Orvostani Intézet eljárásának alapjogi szempontú ellenőrzésére. A vizsgálat eredményes lefolytatása érdekében az Obtv. 18. § (2) és (4) bekezdése alapján az ügyben megkerestem az Orvostani Intézet igazgatóját, továbbá – tekintettel arra, hogy az ügyben a jogi szabályozással összefüggő probléma is felmerült – az egészségügyi minisztert.

II. Az ügy jogi háttere és a megállapított tényállás
1. Jogi háttér
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.) több rendelkezése foglalkozik azzal a kérdéssel, hogy az egyén milyen lehetőséggel élhet teste (szervei, szövetei) halála utáni felhasználásával kapcsolatban. A hozzám érkezett panasszal összefüggésben az Eütv. transzplantációt rendező 211-214. §-ai, valamint a boncolás során történő szövet és szervkivételről szóló 220. §-a relevánsak.
Az Eütv. 211. § (1) bekezdés kimondja, hogy halottból szerv, illetve szövet eltávolítására átültetés céljából akkor kerülhet sor, ha az elhunyt életében ez ellen nem tett tiltakozó nyilatkozatot, továbbá előírja a tiltakozó nyilatkozat alapvető formai követelményeit. Az Eütv. 220.§-a rendelkezik a boncolás során végzett szerv- és szövetkivétel kérdéséről. Eszerint kórbonctani vizsgálat, hatósági vagy igazságügyi orvosi boncolás során szerv, illetve szövet egyrészt a halál alapjául szolgáló betegség, a halál közvetlen okának, továbbá a halál körülményeinek megállapítása, vagy – amennyiben ez ellen az elhunyt életében nem tiltakozott – oktatás és kutatás, egyéb gyógyító célú felhasználás, valamint a 211. § (1) bekezdés szerinti eljárás, vagyis átültetés érdekében távolítható el. Szigorúbb követelmények vonatkoznak az Eütv. 222. § (2) bekezdése alapján a holttestek orvostudományi egyetemi anatómiai oktatás céljára történő átadására. Kizárólag annak a személynek a holtteste adható át anatómiai oktatás céljára, aki életében ehhez kifejezett beleegyezését adta, vagy ez ellen nem tiltakozott, továbbá temetésére kötelezett hozzátartozója – amennyiben van ilyen – a halált követően 30 napon belül írásban beleegyezett. Az Eütv. idézett rendelkezéseinek végrehajtására vonatkozó szabályokat az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a szerv- és szövetátültetésre, valamint -tárolásra és egyes kórszövettani vizsgálatokra vonatkozó rendelkezései végrehajtásáról szóló 18/1998. (XII. 27.) EüM rendelet (a továbbiakban: EüM rendelet) tartalmazza. Szerv- vagy szövet-átültetés vonatkozásában az EüM rendelet 6-11. §-ai részletesen rendelkeznek arról, hogy az egyén milyen formában teheti meg az ún. tiltakozó nyilatkozatot, valamint lehetővé teszi, hogy a tiltakozó nyilatkozatot az Országos Transzplantációs Nyilvántartásba (OTNY) bevezessék. Az OTNY a továbbiakban hitelesen tanúsítja, hogy adott személy szervei, szövetei felhasználhatók-e transzplantációs célokra halála esetén.
Kórbonctani vizsgálat, továbbá hatósági vagy igazságügyi orvosi boncolás során felmerülő, oktatási, kutatási, valamint egyéb gyógyító célú felhasználás tekintetében – legalábbis az idézett jogszabályok rendelkezéseinek értelmezés alapján – nincs lehetőség arra, hogy országos nyilvántartás rögzítse az érintettek tiltakozó nyilatkozatát.

2. A megállapított tényállás
Az Orvostani Intézet igazgatójának küldött megkeresésemben az elhunyt boncolásának körülményeire kérdeztem rá. Az igazgató válaszában előadta, hogy a panaszos elhunyt fiának boncolása során az agy egy részét tudományos kutatási célra valóban eltávolították. Mindezt annak ismeretében tették, hogy a vonatkozó jogszabály lehetővé teszi szervek, illetve szövetek eltávolítását, oktatás és kutatás, egyéb gyógyító, valamint transzplantációs célú felhasználását, amennyiben az elhunyt ez ellen életében nem tiltakozott. A boncolás után a holttestet a kegyeleti szempontoknak megfelelően helyreállították. Tekintettel arra, hogy a panaszos édesanya utóbb az intézménynél panaszt tett, az Orvostani Intézet igazgatója felvette vele a kapcsolatot, és megállapodtak arról, hogy az Orvostani Intézet a maradvány szövetmintákat elhamvasztatja, és a család rendelkezésére bocsátja. A panaszos levelének tanúsága szerint ez utóbb valóban megtörtént, vagyis hozzájuthatott elhunyt fia holttestéből hiányzó szöveteihez is.
Az egészségügyi miniszterhez intézett megkeresésemben az alábbi kérdésekről kértem tájékoztatást:
– Mennyiben indokolt a jogi szabályozásban különbséget tenni az egyén tiltakozási nyilatkozatainak nyilvántartásba vétele tekintetében transzplantációs, illetve más célú szerv- vagy szövetkivétel esetében?
– Hogyan biztosított a kórbonctani vizsgálat, hatósági vagy igazságügyi orvosi boncolás során felmerülő, oktatási, kutatási, valamint egyéb gyógyító célú felhasználásra történő szerv- vagy szövetkivétel esetén az egyén önrendelkezési jogának tényleges érvényesülése?
Az egészségügyi miniszter válaszában arról tájékoztatott, hogy az Eütv. értelmében a halottból történő szövet- vagy szerveltávolítás Magyarországon az ún. negatív donornyilatkozat („opt out”) elvet követi. Eszerint az eltávolítás akkor lehetséges, ha az elhunyt ez ellen életében nem tiltakozott. Tiltakozás főszabály szerint írásban tehető, amelytől csak akkor lehet eltérni, ha a személy ilyen nyilatkozatot egyáltalán nem vagy csak jelentős nehézségek árán tudna tenni (ez alapján van lehetőség pl. a haldokló beteg szóbeli nyilatkozat-tételére).
A transzplantációs célú szervkivételhez olyan jelentős közérdek fűződik, hogy a jogalkotó indokoltnak tartotta az egységes, elektronikus nyilvántartási rendszer létrehozatalát, amelyből könnyen és gyorsan megállapítható, hogy az elhunyt tiltakozott-e szervei átültetési célú felhasználása ellen (azzal, hogy a tiltakozásnak persze nem feltétele az OTNY-ben való részvétel). A boncolás során történő szerv- vagy szöveteltávolítás esetében azonban nincs lehetőség arra, hogy a tiltakozás nyilvántartásba kerüljön, ilyen nyilvántartás ugyanis nem létezik. Az önrendelkezési jogot ezekben az esetekben tehát az biztosítja, hogy a halottvizsgálatot végző orvos meggyőződik arról, hogy az elhunyt személyes iratai között nincs-e tiltakozó nyilatkozat, illetve a hozzátartozó be tud-e mutatni olyan dokumentumot, amely az elhunyt tiltakozását tartalmazza.
A miniszter válaszát azzal zárta, hogy meglátása szerint a hatályos szabályok is messzemenőkig biztosítják az önrendelkezési jog tényleges érvényesülését, a tiltakozó nyilatkozatokról való tudomásszerzés megkönnyítése érdekében azonban megfontolják a jogszabály-módosítás lehetőségét.

III. Az érintett alkotmányos jogok
Az emberi méltósághoz való jogból levezethető önrendelkezési jog és kegyeleti jog. [Alkotmány 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.]

IV. Alkalmazott jogszabályok
– Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (Eütv.)
– Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a szerv- és szövetátültetésre, valamint -tárolásra és egyes kórszövettani vizsgálatokra vonatkozó rendelkezései végrehajtásáról szóló 18/1998. (XII. 27.) EüM rendelet (EüM rendelet)

V. A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét az Obtv. határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Tekintettel arra, hogy az Orvostani Intézet mint egészségügyi szolgáltató közszolgáltatást nyújtó szervnek minősül, tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. A panaszos az intézeten belüli jogorvoslatait kimerítette, ezért ügyében megindíthattam a vizsgálatot.
Ahogyan arra már több jelentésemben is utaltam, az ombudsman számára minden esetben a jogalkalmazással összefüggő alapjogi dilemmák jelentik a kiindulópontot, azonban a visszásság nem egyszer – részben vagy egészben – magára a normaszövegre vezethető vissza. Ebből a felismerésből adódóan az országgyűlési biztos számára az Obtv. 25. §-a „megnyitja a kaput” a jogszabályok (és állami irányítás egyéb jogi eszközei) alapján fennálló jogi helyzet vizsgálatának irányában is. Az Obtv. szerint, ha az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály (vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze) fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára (hiányosságára) vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze kiadására jogosult szervnél a jogszabály (állami irányítás egyéb jogi eszköze) módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását.
Álláspontom szerint tehát – tekintettel az alapvetően eltérő jellegű vizsgálatra és jogi következményekre – az állampolgári jogok országgyűlési biztosa mandátuma keretei között marad abban az esetben, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon – a konkrét alapjogsérelem és ezen alapuló panasz vizsgálata mellett – áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi az illetékes szerv irányába a normaszöveggel kapcsolatos esetleges alkotmányossági aggályokat. [Ld. az OBH 4750/2008. számú jelentését]

2. Az ügy érdeme tekintetében
Az Orvostani Intézet igazgatója részéről érkezett válasz alapján megállapítható volt, hogy az Intézet – illetve annak dolgozói – az Eütv.-ben előírtaknak megfelelően jártak el, amikor tudományos kutatási célra eltávolították annak az elhunytnak a szervét, aki nem tett a szervkivétel ellen tiltakozó nyilatkozatot. A jogi szabályozás értelmében az Orvostani Intézetnek nem kellett volna kikérni egyetlen hozzátartozó beleegyezését sem.
A Semmelweis Egyetem Általános Orvostudományi Karának Igazságügyi Orvostani Intézete eljárása tekintetében ezért sem az önrendelkezési, sem a kegyeleti joggal összefüggő visszásságot nem tártam fel.
A konkrét ügy kivizsgálása mellett azonban – ahogy arra hatásköröm elemzésénél is utaltam – lehetőségem nyílt a hatályos jogi szabályozás áttekintésére is. Ennek keretében arra helyeztem a hangsúlyt, hogy mennyiben felelnek meg az önrendelkezési jog által támasztott alkotmányossági követelményeknek a boncolás során történő szövet- és szervkivételre vonatkozó jelenlegi normák. Különös figyelemmel voltam a tiltakozó nyilatkozatok nyilvántartásának kérdésére.
A vonatkozó rendelkezések elemzése során arra a megállapításra jutottam, hogy a jogszabályból egyértelműen kitűnik, hogy az országos nyilvántartásba vétel – sem átültetési sem egyéb célú szövet vagy szervkivétel esetén – nem feltétele a tiltakozó nyilatkozat érvényességének. Az EüM rendelet 4. melléklet a) pontjában található, transzplantációra vonatkozó nyilatkozatminta szövege azonban igen életszerű problémát vet fel: arra utal, hogy ha az érintett a tiltakozó nyilatkozatot csak önmagánál tartja, előfordulhat, hogy az elvész, megsemmisül stb. Az EüM rendelet tehát mintegy szorgalmazza a transzplantációs tiltakozó nyilatkozatok OTNY-ba történő felvetetését. Amennyiben ugyanis a tiltakozó nyilatkozatot az OTNY tartja nyilván, a tiltakozás feltétlenül az egészségügyi személyzet tudomására jut. Tudatában vagyok annak, hogy a szerv- és szövet-transzplantáció elvégzése rendkívüli koordinációt és gyorsaságot igényel. Szükségesnek tartom azonban megjegyezni, hogy ezek az érvek – meglátásom szerint – nem csupán transzplantáció, hanem egyéb célú szerv- és szövetkivétel esetében is irányadók lehetnek.
Az Alkotmánybíróság értelmezése szerint az emberi méltósághoz való jogot az Alkotmány 54. § (1) bekezdése az alapvető jogok és kötelességek című Fejezet élén, minden ember veleszületett jogaként deklarálja. Az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jogot az ún. „általános személyiségi jog” egyik megfogalmazásának tekinti. A modern alkotmányok, illetve alkotmánybírósági gyakorlat az általános személyiségi jogot különféle aspektusaival nevezik meg: pl. a személyiség szabad kibontakoztatásához való jogként, az önrendelkezés szabadságához való jogként, általános cselekvési szabadságként, avagy a magánszférához való jogként. Az általános személyiségi jog „anyajog”, azaz olyan szubszidiárius alapjog, amelyet mind az Alkotmánybíróság, mind a bíróságok minden esetben felhívhatnak az egyén autonómiájának védelmére, ha az adott tényállásra a konkrét, nevesített alapjogok egyike sem alkalmazható. [8/1990. (IV. 23.) AB határozat, ABH] Az önrendelkezési jog tehát a modern alkotmányokban, illetve az alkotmánybíróságok gyakorlatában az általános személyiségi jog egyik aspektusának megnevezése; az általános személyiségi jog viszont az emberi méltósághoz való jog [54. § (1) bekezdés] egyik megfogalmazása. [64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH]
Az Alkotmánybírósági gyakorlat azonban arra is kitér, hogy az emberi méltósághoz való jog csupán az emberi státusz meghatározójaként, csak az élettel együtt fennálló egységben abszolút és korlátozhatatlan, egyes részjogosítványai azonban bármely más alapjoghoz hasonlóan korlátozhatók. [75/1995. (XII. 21.) AB határozat, ABH 1995, 376, 383.] Mindezekre figyelemmel az önrendelkezési jog, mint az emberi méltósághoz való jog részjogosítványa szintén korlátozás tárgya lehet, a korlátozás tehát nem jelenti feltétlenül a jog sérelmét, illetve alkotmányos joggal összefüggő visszásság megvalósulását. Ez alapján az, hogy a jogalkotó meghatározott feltételekhez köti a boncolás során történő szövet- és szervkivétel elleni tiltakozást, nem jelenti az önrendelkezési jog sérelmét. Mindazonáltal úgy vélem, hogy az önrendelkezési jog – az előbbiekben kifejtetteknek megfelelően – olyan jelentős szerepet tölt be az alapjogi rendszerben, hogy annak tiszteletben tartása és védelme különleges intézkedéseket kíván. Úgy vélem, hogy a boncolás során történő szövet- és szervkivétel elleni tiltakozás érvényesülése túlságosan esetlegessé válik azáltal, hogy pusztán az elhunytnál lévő, illetve a hozzátartozók által bemutatott iratok biztosítják, és nem áll rendelkezésre külön nyilvántartás rögzítésük céljából.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a boncolás során történő szövet- és szervkivétel elleni tiltakozások (transzplantációs nyilvántartáshoz hasonló) nyilvántartásának hiánya az egyén önrendelkezéshez való jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét idézi elő.

VI. Intézkedéseim
A vizsgálatom során feltárt visszásságok orvoslása, valamint az ilyen visszásságok közvetlen veszélyének elkerülése érdekében, az Obtv. 25. §-a alapján kezdeményezem az egészségügyi miniszternél, hogy módosítsa az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a szerv- és szövetátültetésre, valamint -tárolásra és egyes kórszövettani vizsgálatokra vonatkozó rendelkezései végrehajtásáról szóló 18/1998. (XII. 27.) EüM rendeletet. A módosítás révén tegye lehetővé a boncolás során történő szövet- és szervkivétel elleni tiltakozás OTNY-hez hasonló nyilvántartásban történő rögzítését.

Budapest, 2010. április 8.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.